Справа № 448/24/16-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/24/16-а
Провадження № 2-а/448/9/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.01.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

з участю секретаря - Тхір О.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

та перекладача Аль-Хусейн Шиван

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2016 року т.в.о. начальника Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 11.01.2016 року ОСОБА_2, відповідачка по справі, разом з іншими громадянами ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_5 незаконно поза пунктом пропуску перетнули державний кордон України з ОСОБА_6, на напрямку 440 прикордонного знаку, ділянці відділу прикордонної служби «Мігово», що на території Старосамбірського району, однак були затримані представниками Прикордонної варти ОСОБА_6 і в установленому порядку 12.01.2016р. передані представникам Державної прикордонної служби України.

Стверджує, що відповідачка прибула на територію України законно. В подальшому намагалась потрапити до Німеччини, оскільки там проживає її чоловік, а тому незаконно перетнула державний кордон з України до РП, чим своїми діями порушила вимоги Закону України «Про державний кордон України».

Вказує, що 13.01.2016 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідачки ОСОБА_2 за межі території України, однак через відсутність у відповідачки документів та коштів для повернення до країни походження така не взмозі самостійно покинути територію України.

З огляду на наведене, просить суд примусово видворити відповідачку громадянку ОСОБА_4 ОСОБА_2 за межі території України.

Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні.

ОСОБА_7 проти позову заперечила. Пояснила, що на законних підставах прибула на територію України. Покинула свою країну походження через те, що там проводяться бойові дії. Зазначила, що намагалась потрапити до Німеччини, оскільки там на законних підставах проживає її чоловік, а тому незаконно перетнула державний кордон України з РП.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 11.01.2016 року ОСОБА_2, відповідачка по справі, разом з іншими громадянами ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_5 незаконно поза пунктом пропуску перетнули державний кордон України з ОСОБА_6, на напрямку 440 прикордонного знаку, ділянці відділу прикордонної служби «Мігово», що на території Старосамбірського району, однак були затримані представниками Прикордонної варти ОСОБА_6 і в установленому порядку 12.01.2016р. передані представникам Державної прикордонної служби України.

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.01.2016р. року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 вказаного Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Слід зазначити, що 13.01.2015 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідачки ОСОБА_2 за межі України та зобовязано її покинути територію України у термін до 14.01.2016 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, зазначене рішення відповідачці не було перекладено мовою, якою вона володіє, а також не вручене останній, що в подальшому потягло порушення її прав та можливості у спосіб, запропонований позивачем, покинути країну перебування добровільно.

Як вбачається з матеріалів справи, у зазначений період, а саме з 12.01.2016р. по 15.01.2016р. відповідачка перебувала в умовах ізоляції у приміщенні тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання відповідачки від 12.01.2016р., а тому не мала можливості отримати належну правову допомогу, чого сторони не заперечили. Крім того, знайшло своє підтвердження і те, що відповідачка на час виконання вищевказаного рішення від 13.01.2016р. про примусове повернення за межі України перебувала в умовах ізоляції, не отримала належного розяснення оскарження цього рішення і наслідків його невиконання, як і реалізувати свої інші громадянські права.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити і те, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

ОСОБА_7 ОСОБА_2 є громадянкою ОСОБА_4. На теперішній час в країні громадянського походження відповідачки триває цивільна війна (збройний конфлікт), систематично порушуються права людини, що в подальшому слугувало підставою її вимушеного виїзду з країни походження.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідачка ОСОБА_2 не може бути примусово видворена за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають її примусовому видворенню до країни походження Іраку, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду першої інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є. Стецик