Справа № 818/1386/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2015 р. Справа №818/1386/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

представника позивача - Мірошніченко В.В.,

представника відповідача - Шаповал Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/1386/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Горобина"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Горобина» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 18.09.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на 27451грн.;

- від 18.09.2014 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий,липень,травень, листопад та березень 2013 року на загальну суму 523501грн.

Свої вимоги мотивує тим, що ДПІ у м. Сумах в результаті документальної планової виїзної перевірки прийшла до висновків, які висвітлені в акті від 02.09.2014 року №3554/2230/31162928/46, про завищення підприємством від'ємного значення з ПДВ за лютий,липень,травень, листопад, грудень та березень 2013 року внаслідок порушення ним п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу Украйни. Проте, позивач не погоджується з такими висновками відповідача. Зокрема, висновки контролюючого органу про завищення податкового кредиту з ПДВ по операціях з отримання ТОВ «Горобина» та Слобожанською філією ТОВ «Горобина» маркетингових послуг, передпродажних послуг та компенсації витрат при забезпеченні обсягу продажу (збуту) продукції є безпідставними, оскільки положеннями чинного законодавства не передбачено вимог до форми актів приймання-передачі послуг та укладення цих договорів пов'язано з необхідністю постійно збільшувати обсяг продажу товарів - лікеро-горілчаних виробів. Щодо висновків ДПІ у м. Сумах про завищення податкового кредиту за рахунок придбання товариством у постачальників ТОВ «Себо Плюс», ТОВ «НАМТАР», ТОВ «Донметспав» товарів, які в подальшому були реалізовані на експорт, зазначає, що відповідач під час розрахунку фінансового результату від проведених операцій на експорт помилково врахував суму податку на додану вартість при визначенні розміру витрат по придбанню товару, що не відповідає принципам бухгалтерського обліку. З приводу завищення підприємством податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з компенсацією філією затрат працівникам вартості паливно-мастильних матеріалів за використання ними власних автомобілів у службових цілях вказує, що укладені договори не встановлюють обов'язку працівників передати власні автомобілі у володіння та користування філії, тобто ці договори не є договорами оренди, а тому до них не можуть бути застосовані вимоги ст.799 та 220 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору оренди транспортного засобу та його нікчемності за відсутності такого посвідчення. Використання працівниками власних автомобілів безпосередньо пов'язано із виконанням ними своїх службових обов'язків як менеджерів зі збуту, що передбачені їх посадовими інструкціями. Позивач також не погоджується з висновком контролюючого органу про завищення ним податкового кредиту внаслідок встановлення під час проведення перевірки факту відсутності реального здійснення операцій з транспортування, відвантаження, приймання-передачі матеріалів між філією та ТОВ «Сумська Горобина» за договором від 17.09.2012 року №120911, посилаючись на те, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №1282568 (далі - Правила №363), регулюють питання організації роботи автотранспорту як галузі господарства та не встановлюють правил податкового обліку. Крім того, ДПІ у м. Сумах не взято до уваги, що і філія, і ТОВ «Сумська Горобина», зокрема й складські приміщення, знаходяться за однією адресою: м. Суми, вул. Черепіна,29, а тому необхідності транспортування товару від ТОВ «Сумська Горобина» до філії і навпаки не було. Вважає, що перерахування філією коштів на рахунок ТОВ «Славяни», як попередня оплата за договором від 25.11.2011 року, та подальше їх повернення на рахунок філії, не свідчить про здійснення безтоварних операцій між даними суб'єктами господарювання, оскільки подальше повернення коштів філією відбувалося у зв'язку з тим, що потреба у придбанні цих товарів у подальшому відпала внаслідок зміни кон'юктури ринку. Враховуючи, що господарська діяльність у розумінні ЦК та ГК України здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, питання доцільності тих чи інших господарських операцій визначає саме підприємство за наслідками укладених договорів. Відтак, здійснення передплати та її подальше повернення контрагентом за вимогою суб'єкта господарювання не є підтвердженням наявності наміру у підприємства отримати податкову вигоду, як це стверджує контролюючий орган. Щодо взаємовідносин із ТОВ «Винград» на суму заниження податкового зобов'язання за лютий 2013 року у розмірі 7449грн. зазначає, що на підставі договору на поставку лікеро-горілчаних виробів та продуктів харчування №1211002 від 26.11.2012р. у лютому 2013 року Слобожанською філією ТОВ «Горобина» було відвантажено товар на загальну суму 50339грн.70коп. та оформлено податкові накладні №2698, №2711,№2720,№334,№3671,№3853,№3863,№4048. Розбіжність в електронних базах за результатами співставлення в розрізі контрагентів виникла з вини ТОВ «Винград», а не з вини філії, яка своєчасно та в повному обсязі відобразила рух коштів і зареєструвала податкові накладні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував (т.1,а.с.58-63), пояснивши, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті ДПІ у м. Сумах на підставі вказаного акту перевірки, згідно з яким виявлено порушення ТОВ «Горобина» п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що стосується завищення податкового кредиту з податку на додану вартість. Зокрема, підставою для зменшення податкового кредиту з вартості компенсованих працівникам паливно-мастильних матеріалів за використання ними власних автомобілів у службових цілях стала відсутність нотаріального посвідчення цих договорів, а також відсутність первинних документів, які б підтверджували б фактичне використання списаного на власні автомобілі працівників товариства палива у його господарській діяльності. Із наданих на перевірку філією документів не вбачається, які саме роботи було виконано для підприємства з використанням орендованих транспортних засобів, не зазначено вид та опис таких робіт, конкретні обсяги та напрями, за якими вони проводилися, кількість відпрацьованих годин та перелік використаних ресурсів, що робить неможливим встановлення змісту та обсягу господарської операції та факту використання її результатів у господарській діяльності ТОВ «Горобина». Висновки відповідача стосовно завищення податкового кредиту з ПДВ з отримання позивачем та Слобожанською філією ТОВ «Горобина» маркетингових послуг та послуг з передпродажної підготовки товару є обґрунтованими, оскільки в актах приймання-передачі отриманих послуг не вказаний вимірник фінансово-господарських операцій та дані, в яких магазинах надавалися такі послуги. Також, перевіркою встановлено, що по операціях з придбання товарів (сплавів алюмінію у чушках, тканини) у постачальників ТОВ «Себо Плюс», ТОВ «НАМТАР», ТОВ «Донметспав», витрати ТОВ «Горобина» з урахуванням ПДВ склали 7833505грн., що на 1224608грн. більше від суми реалізації товарів. Тобто позивач у зв'язку з придбанням товарів, реалізованих на експорт, поніс більше витрат по даних господарських операціях, ніж отримав виручки від їх реалізації, що свідчить про відсутність економічної вигоди та про спрямованість таких операцій на зменшення податкових зобов'язань зі сплати до бюджету податку на додану вартість. Враховуючи, що під час проведення перевірки не було надано товарно-транспортних накладних, складання яких є обов'язковим в силу п.11.1, 13.1 Правил №363, висновки контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ за договорами купівлі-продажу, укладеними між Слобожанською філією ТОВ «Горобина» ТОВ «Славяни» та з ТОВ «Сумська Горобина», є такими, що відповідають дійсності. Стверджує, що операції, вчинені протягом липня 2012 року - грудня 2013 року щодо систематичного перерахування Слобожанською філією ТОВ «Горобина» підприємству ТОВ «Славяни» попередньої оплати за поставку товару в одному податковому періоді та повернення її в наступному податковому періоді, здійснені без реального наміру виконати умови укладеного договору та спрямовані на безпідставне збільшення та коригування податкового кредиту з податку на додану вартість та не містять у своїй суті розумних економічних або інших причин (ділової) мети. Зазначені операції, на думку відповідача, пов'язані з виникненням податкової вигоди у філії шляхом здійснення попередніх оплат без наміру створення реальних правових наслідків по укладеному договору купівлі-продажу від 25.12.2011 року. Серед іншого, перевіркою встановлено і заниження податкового зобов'язання з ПДВ за лютий 2013 року в сумі 7449грн. в результаті включення суми ПДВ у розмірі 940грн.87коп. замість 8389грн.90коп., зазначених у податкових накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Винград», до реєстру податкових накладних за лютий 2013 року по додатку №5. Таким чином, винесені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення є законними та скасуванню не підлягають.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, проаналізувавши чинне законодавство, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, відповідачем згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка та наказу ДПІ у м. Сумах №1130 від 05.06.2014 року проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Горобина» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року до 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року до 31.12.2013 року, за результатами якої було складено акт від 02.09.2014 року №3554/2230/31162928/46 (т.1, а.с.74-182), в якому були зафіксовані порушення п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу Украйни, внаслідок чого підприємством занижено податок на додану вартість на загальну суму 2127762грн., в т.ч. липень 2012 р. у сумі 14946грн., серпень 2012 р. у сумі 37552грн., вересень 2012 р. у сумі 80913грн., жовтень 2012 р. у сумі 460975грн., листопад 2012 р. у сумі 14216грн., грудень 2012 р. у сумі 417075грн., жовтень 2013р. у сумі 263726грн., листопад 2013р. у сумі 838024грн., грудень 2013 р. у сумі 335грн.

Відповідно до п.2 висновків до акту перевірки «зменшено залишок від'ємного значення по рядку 24 декларації на загальну суму 27451грн., в т.ч. за грудень 2013 року на суму 27451грн. Зменшено значення зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового періоду) по ряд.20.1 у зменшення суми податкового боргу з ПДВ на суму 547989грн., у т.ч. лютий 2013 р. на суму 83616грн., березень 2013 р. на суму 186846грн.,травень 2013р. на суму 129242грн.,липень 2013р. на суму 68751грн., листопад 2011 р. на суму 79534грн.» (т.1,а.с.182).

18 вересня 2014 року на підставі вищевказаного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на 27451грн.(т.1,а.с.14), а також податкове повідомлення-рішення № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, яка була врахована у зменшення суми податкового боргу, що виник за попередні звітні податкові періоди на 547989грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Горобина» подало скаргу до Головного управління ДФС у Сумській області, яку рішенням від 01.12.2014 р. №841/10/18-28-10-03-04-234/294ск задоволено частково, а саме податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 року № скасовано у частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ, яка була врахована у зменшення суми податкового боргу, що виник за попередні звітні податкові періоди на 24488грн., а податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 р. № залишено без змін (т.1, а.с.16-23).

Внаслідок часткового скасування податкового повідомлення-рішення від 18.09.2014 року № ДПІ у м. Сумах прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 року №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за лютий,липень,травень, листопад та березень 2013 року на загальну суму 523501грн. (т.1,а.с.15).

Однак, суд вважає протиправним винесене щодо ТОВ «Горобина» спірне податкове-повідомлення рішення від 18.09.2014 р. № в частині зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість на 27423грн. та податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 515 969грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Себо Плюс», ТОВ «НАМТАР», ТОВ «Донметспав» укладені договори купівлі-продажу №14/05 від 14.05.2013 р., №5 від 15.07.2013 р. та №10/12 від 29.08.2012 р. товарів (сплавів алюмінію, тканини) на суму 5950569,42грн., у т.ч. ПДВ - 991761,57грн., на суму 898560грн., у т.ч. ПДВ - 149760грн., та на суму 915600грн., у т.ч. ПДВ - 152000грн., які в подальшому були передані на комісію згідно з договором комісії №10/к-13 від 15.04.2013 року, укладеним з ПП «Суми-Руно», та реалізовані на експорт відповідно до зовнішньоекономічних контрактів: №12SFD від 25.12.2013р. з AVKUN TRADING LLC (Болгарія) та №1712 від 17.01.2012 року з ТОВ «ІСТ» Російська Федерація.

Крім того, ТОВ «Донметсплав» за дорученням ТОВ «Горобина» (договір комісії №11/12 від 05.09.2012 року) реалізовано на експорт сплав алюмінію вторинного в чушках АК5М2 відповідного до контракту №130705 від 05.07.2013р., одержувач: Major Industrial Alloys, Нідерланди.

Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних договорів та специфікаціями до них, актами приймання-передачі, міжнародною автомобільною накладною, вантажними митними деклараціями, звітами комісіонерів, актами наданих послуг, видатковими та податковими накладними, платіжними дорученнями (т.2, а.с.103-167, т.3, а.с.185-250, т.4, а.с.1-7).

Визначення дати виникнення податкових зобов'язань встановлено ст.187 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 187.1 ст.187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України здійснення платником податків операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг є підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до приписів п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.7 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» -XIV від 16.07.1999 року (далі - Закон N996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 вищевказаної статті Закону N 996-XIV).

Перелічені вище господарські операції відповідають діючому законодавству та здійснені з додержанням вимог ПК України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» щодо складання первинних та зведених облікових документів.

Пунктом 195.1 ст.195 Податкового кодексу України визначено, що за нульовою ставкою оподатковуються операції з: вивезення товарів за межі митної території України: а) у митному режимі експорту; б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пункту 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України; в) у митному режимі безмитної торгівлі; г) у митному режимі вільної митної зони (пп.195.1.1).

За операціями з придбання у постачальників ТОВ «Себо Плюс», ТОВ «НАМТАР», ТОВ «Донметспав» тканини та сплавів алюмінію за період з 01.09.2013 р. до 31.12.2013 р., які в подальшому були реалізовані на експорт, загальна сума витрат з урахуванням ПДВ та послуг комісіонерів становить 7833505грн.

Вартість реалізованого на експорт товару відповідно до зовнішньоекономічних контрактів: №12SFD від 25.12.2013р. з AVKUN TRADING LLC (Болгарія), №1712 від 17.01.2012 року з ТОВ «ІСТ» Російська Федерація та №130705 від 05.07.2013р. з Major Industrial Alloys, Нідерланди. складає в загальній сумі 6608896грн.92коп. за ціною, розрахованою та визначеною відповідно до приписів п.п.195.1.1 п.195.1 ст.195 ПК України, про що вказано в акті перевірки (т.1, а.с.109, зворотній бік, останній абзац).

Таким чином, проведення експортних операцій з продажу товару за митну територію України відбулось з дотриманням вимог ст.195 ПК України.

Акт перевірки та рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 01.12.2014 р. №841/10/18-28-10-03-04-234/294ск «Про результати розгляду первинної скарги» містять висновок щодо збитковості цих операцій внаслідок врахування суми податку на додану вартість при визначенні розміру витрат по придбанню товару.

Такий принцип визначення збитковості операцій не відповідає принципам бухгалтерського та податкового обліку, оскільки фактично позивач від експортних операцій, з урахуванням того, що вони оподатковуються за нульовою ставкою ПДВ, отримав прибуток у сумі 88576грн.20коп., що підтверджується наступним.

Так, відповідно до п.п.139.1.6 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат суми податку на прибуток, а також податків, установлених пунктом 153.3 статті 153 та статтею 160 цього Кодексу; податку на додану вартість, включеного до ціни товару (роботи, послуги), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються із сум виплат таких доходів згідно з розділом IV цього Кодексу.

Отже, ДПІ у м. Сумах безпідставно враховано у складі собівартості товару суми податку на додану вартість, сплаченого постачальникам, що призвело до безпідставного висновку про збитковість операцій з продажу такого товару на експорт.

Як було зазначено вище, і підтверджується актом перевірки відповідача, позивач придбав у ТОВ «Себо Плюс», ТОВ «НАМТАР», ТОВ «Донметспав» тканини та сплави алюмінію на загальну суму 7780792грн.14коп. Вартість товарів без ПДВ складає 6 467 607грн.86коп. Загальний розмір комісійної винагороди складає 52712грн.86коп.

Отже, загальна сума витрат в даному випадку без врахування ПДВ становить 6520320грн.72коп. (6 467 607грн.86коп.+ 52712грн.86коп).

В подальшому TOB «Горобина» продало ці товари іноземним контрагентам за ціною, визначеною без врахування ПДВ, як це передбачено, ст.195 ПК України, а саме за 6608896грн.92коп.

Таким чином, визначаючи доход від проведених експортних операцій, необхідно від суми реалізації товару без ПДВ відняти не загальну вартість закупленого товару та розмір комісійної винагороди, визначену з ПДВ, а навпаки, відняти вартість товару та відповідних послуг без ПДВ, що підтверджує отримання позивачем відповідного доходу у сумі 88 576грн.20коп. (6608896грн.92коп.- 6520320грн.72коп.).

Згідно з п. 188.1 ст.188 ПК України поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість. Щодо експортної операції, то оподаткування вказаної операції здійснюється за нульовою ставкою ПДВ з огляду на положення ст.195 ПК України.

Приписами статей 42 та 43 Господарського кодексу України визначається суть підприємницької діяльності.

Так, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до ст.44 ГК України підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залученням матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 14.1.71 ст. 14 ПК України визначено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено Податковим кодексом України. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

З наведеного вбачається, що сторонами договору були визначені ціни на товар (продукцію) відповідно до вимог статей 14,39,198 ПК України та ст.ст.42,43,44 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим господарські операції за визначеними вище господарськими договорами не є збитковими, а є законними, з підтвердженням їх економічної обґрунтованості.

А відтак, висновок відповідача про те, що експортні операції позивача не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети), суд вважає необґрунтованим, оскільки господарська операція може бути як прибуткова, так і не прибуткова. Це ризик, який несе суб'єкт господарювання.

Тому зменшення товариству розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 року на 14846грн. податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2014 року № та за липень, листопад 2013 р. на загальну суму 998431грн. податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2014 року № є неправомірним, внаслідок чого вони мають бути скасовані в цій частині.

З приводу зменшення підприємству від'ємного значення з ПДВ за грудень 2013 року на суму 9493грн. та за лютий,липень,травень, листопад та березень 2013 року на загальну суму 47790грн. у зв'язку із укладенням 43 договорів із працівниками підприємства про використання власних автомобілів в службових цілях, які нотаріально не посвідчувалися, слід відмітити, що умовами цих договорів не передбачалося передання транспортних засобів саме у користування Слобожанської філії ТОВ «Горобина» (т.2, а.с.168-230).

Так, відповідно до п.1.1 договорів працівники зобов'язуються використовувати для службових поїздок власні легкові автомобілі, визначені в договорах, а також зобов'язуються забезпечити своїми силами їх керування та технічну експлуатацію, а роботодавець зобов'язується сплачувати працівникам компенсацію за використання власних автомобілів для службових поїздок.

Розділом 2 посадової інструкції (т.4, а.с.8-11) закріплені такі завдання та обов'язки менеджерів зі збуту, необхідні для виконання покладених на них функцій: забезпечення виконання планових показників по обсягу продажу і чисельності клієнтської бази на закріпленому маршруті, збирати інформацію про асортимент продукції і методи роботи конкурентів на закріпленому маршруті (п.2.4, п.2.10).

Отже, належні на праві власності працівникам позивача автомобілі (копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, наказів про прийняття на роботу містяться в матеріалах справи (т.4,а.с.12-59)) залишалися в їх користуванні для виконання ними своїх службових обов'язків, визначених посадовою інструкцією; акти приймання-передачі транспортних засобів у даному випадку не складалися.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Крім цього, ст. 764 ЦК України визначено, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Враховуючи те, що умовами укладених договорів не передбачається передачі автомобілів у користування підприємства, а працівники здійснюють їх експлуатацію самостійно, не знаходять свого підтвердження доводи відповідача, що укладені договори є договорами оренди, і на них повинні поширюватись норми Цивільного кодексу України щодо форми їх вчинення та нікчемності в разі її недотримання.

З приводу тверджень контролюючого органу про відсутність первинних документів, які підтверджували б фактичне використання списаного на власні автомобілі працівників товариства палива у його господарській діяльності, суд зазначає, що, як вбачається з акту від 02.09.2014 року №3554/2230/31162928/46 (т.1,а.с.137), позивачем з метою підтвердження факту використання особистих автомобілів працівників в господарській діяльності підприємства, контролю за використанням пального та документального підтвердження розміру витрат пального використовуються акти на списання паливо-мастильних матеріалів, паливні карти згідно з укладеним із ТОВ «Авіас» договором на відпуск ПММ №618/121 від 01.01.2013 року (т.3,а.с.34-36), за яким постачальник зобов'язаний постачати замовнику ПММ та паливні картки, на яких воно обліковується та забезпечити відпуск ПММ замовнику або довіреній особі замовника на підставі паливних карток, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати надані постачальником паливні картки та ПММ (п.2.1).

Копії накладних на отримання пального та податкові накладні також надавалися перевіряючим під час дослідження питання щодо правомірності віднесення вартості компенсованих працівникам паливно-мастильних матеріалів за використання ними власних автомобілів у службових цілях до податкового кредиту (т.1, а.с.138, т.3, а.с.37-118).

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, облік використання працівниками отриманого пального здійснюється на підставі подорожніх листів легкового автомобіля за типовою формою №3, затвердженою наказом Деркомстату України від 17.02.1998р. №74, до розділу 4 яких внесені дані щодо витрат пального (за нормою та фактично) (т.3, а.с.119-140).

Можливість отримання пального за картами не суперечить положенням пункту 2.2 договорів про використання працівниками власних автомобілів у службових цілях, де вказано, що розмір компенсації визначається в залежності від пробігу автомобілю, на підставі підтверджуючих такі витрати документів (талони, квитанції, чеки та інше).

Тобто в разі отримання пального працівниками СФ ТОВ «Горобина» через мережу АЗС за умови оплати замовником його вартості, зазначеної у відповідному рахунку, де визначено асортимент, кількість (обсяг) ПММ та ціну за відповідну одиницю виміру (п.2.2, п.5.2 договору з ТОВ «Авіас» №618/121 від 01.01.2013 року), такі витрати на придбання пального слід вважати пов'язаними з господарською діяльністю підприємства.

З урахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку про правомірність здійсненого позивачем списання палива у зв'язку із використанням його працівниками власних автомобілів у службових цілях (т.1, а.с.139).

Щодо посилання відповідача на завищення податкового кредиту з ПДВ по операціях з отримання ТОВ «Горобина» та Слобожанською філією ТОВ «Горобина» маркетингових послуг, передпродажних послуг та компенсації витрат при забезпеченні обсягу продажу (збуту) продукції необхідно зазначити, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання, виникають на підставі господарських договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Згідно зі ст.67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч.1 ст. 262 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, що в перевірений період позивачем було укладено з: ТОВ «Лугалкотрейд» - договір компенсації затрат № 1-05МР від 04.01.2012 p.; з ПП «Свіфт» - договір компенсації затрат від 01.09.2009 р. № 1/09-1; з TOB «ЕКО» - договір про надання послуг № 2045/А від 01.01.2012 p.; з Підприємством з 100 % іноземними інвестиціями «Білла-Україна» - додаток № 3 до договору поставки № 302604 від 01.01.2012 р. Маркетингова угода від 01.01.2012 p.; з ПП «Полагропром» - договір компенсації затрат від 01.03.2012 р. № 01/03; з ТОВ «Торговий альянс «Максимум» - договір компенсації затрат від 01.02.2013 р. № 05- 06/13; з ТОВ «Фоззі-Фуд» - договір про надання маркетингових послуг № 260/М4/12-ПН від 01.06.2012 р.; з ТОВ «Славяни» - договір № М012/138 про надання послуг від 01.09.2012 p.; з ТОВ «Фудторг» - договір про надання послуг № 7-у від 30.05.2011 p., а філією укладено: з: ПАТ «Аграрник» - договір № 33 від 03.012012 p.; з ФОП ОСОБА_3 - договір про надання маркетингових послуг № 1108007 від 01.08.2011 р; з ФОП ОСОБА_4 - договір від 26.12.2014 p.; з ДП «Універмаг» - договір від 03.01.2012 p.; з ТОВ «ЕКО» - договір про надання послуг № 2046/А від 01.01.2012 p.; з ТОВ «Альянс Маркет»- договір про надання маркетингових, рекламних та інших послуг №MA 1578/12 від 28.09.32012 р. (т.1, а.с.24-53, 211-214, т.2, а.с.9-10,18,25,37,42).

У перелічених договорах визначені перелік та загальні умови надання маркетингових та передпродажних послуг, а також компенсації витрат при забезпеченні обсягу продажу (збуту) продукції.

Фактичне виконання умов договорів про надання послуг сторонами оформлено наступними первинними документами: актами надання послуг, актами здачі-приймання виконаних робіт, звітами про надані послуги, податковими накладними, розрахунки проведені платіжними дорученнями (т.1,а.с.183-210,215-250, т.2, а.с.1-8,11-17,19-24,26-36,38-41,43-46).

Надані суду первинні документи - акти надання послуг, акти здачі-приймання виконаних робіт, звіти про надані послуги, якими оформлені господарські операції з виконання умов вищезазначених договорів, складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тобто відповідають вимогам чинного законодавства щодо надання документу юридичної сили і доказовості.

Зокрема, у актах наявні: перелік наданих послуг (виконаних робіт), кількість, одиниця - грн., період їх надання (виконання). Так, найменування робіт (послуг) значиться як: «послуги з передпродажної підготовки товарів», «компенсація витрат (виконання плану продаж, логістика) по м. Харків та обл., м. Полтава та обл. згідно з дог.№1/09-1 від 01.09.2009 р. за січень 2013р., лютий 2013р., квітень 2013р., червень 2013р., жовтень 2013р.», «просування товарів замовника шляхом надання додаткових місць продажу; надання замовнику інформації про збут товару; моніторинг та аналіз товарообігу, забезпечення мерчандайзингу продукції замовника за період з 01.02.2013р. до 27.02.2013р., з 01.03.2013р. до 30.03.2013р., з 01.03.2013р. до 02.03.2013р., з 01.04.2013р. до 30.04.2013р., з 01.07.2013р. до 31.07.2013р., з 01.06.2013р. до 29.06.2013р., з 01.10.2013р. до 05.10.2013р.», «послуги щодо активного продажу товарів», «маркетингові послуги за березень-травень 2013р., за червень-липень 2013р., за серпень 2013р., за листопад 2013р.»; «послуги з передпродажної підготовки товару із забезпечення представленості товарів в мережі виконавця та просування товарів замовника»; «послуги по передпродажній підготовці згідно з договором за квітень,травень 2012р., жовтень 2012р., листопад-грудень 2012р.».

У звітах наведено: період надання послуг та місце їх надання, номера та дати договорів, на виконання яких вони надавалися, перелік вчинених дій: «поставлений товар розміщено на поличках у місці продажу у торговій мережі ТОВ «ЕКО» у магазинах, що знаходяться у м. Суми», «поставлений товар внесено до інформаційних баз ТОВ «Еко»»; «поставлений товар розміщено на поличках у місці продажу у торговій мережі ТОВ «Альянс Маркет» у магазинах, що знаходяться у м. Суми», «поставлений товар внесено до інформаційних баз ТОВ «Альянс Маркет»»; «поставлений товар внесено до інформаційних баз ТОВ «Альянс Маркет»»; «поставлений товар розміщено на поличках у місці продажу у торговій мережі ПАТ «Аграрник» у магазинах, що знаходяться у м. Суми», «поставлений товар внесено до інформаційних баз ПАТ «Аграрник»; «поставлений товар розміщено на поличках у місці продажу у торговій мережі ДП «Універмаг» у магазинах, що знаходяться у м. Суми», «поставлений товар внесено до інформаційних баз ДП «Універмаг»»; поставлений товар розміщено на поличках у місці продажу у торговій мережі ФОП ОСОБА_5 у магазинах, що знаходяться у м. Суми», «поставлений товар внесено до інформаційних баз ФОП ОСОБА_5 «поставлений товар внесено до інформаційних баз ДП «Універмаг»»; «поставлений товар розміщено на поличках у місці продажу у торговій мережі ФОП ОСОБА_6 у магазинах, що знаходяться у м. Суми», «поставлений товар внесено до інформаційних баз ФОП ОСОБА_6

Також у вищевказаних актах сторонами погоджено виконання зобов'язань за даними договорами: замовник підтверджує, що вищеперераховані послуги (роботи) згідно з договором надані (виконані) виконавцями в повному обсязі, сторони претензій не мають.

Товариством та Філією здійснена оплата послуг у безготівковому порядку.

Згідно з пп.14.1.108 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

З огляду на предмет вищевказаних договорів та визначення маркетингових послуг, яке міститься у Податковому кодексі України, суд вважає, що відповідні послуги мають безпосереднє відношення до господарської діяльності позивача, оскільки кінцевої метою їх надання є збільшення об'ємів продажу товару - лікеро-горілчаних виробів.

Відповідно до норм статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Отже, для здійснення своєї господарської діяльності особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Отже, відповідачем не взято до уваги те, що укладення договору, який передбачає придбання послуг, вже є ознакою господарської діяльності. Зміст договорів про надання послуг та їх особливість в цілому полягає в тому, що вони споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності (ст.901 Цивільного кодексу України). Тобто результат послуг не має матеріального виразу та проявляється лише шляхом впливу на результати господарської діяльності замовника послуг.

Більш того, доходність підприємства також зростає від збільшення обсягу реалізованих товарів. Тому, як пояснив представник позивача, ТОВ «Горобина» отримує дохід від вказаних операцій шляхом збільшення обсягів реалізації саме тієї продукції, яка користується найбільшим попитом у споживачів, завдяки проведеним відповідно до договорів про надання маркетингових та передпродажних послуг заходам у торгівельних мережах.

Враховуючи викладене, оплата послуг по викладці товару на полицях та спеціальних конструкціях є обов'язковою умовою для здійснення поставок та продажу товарів в торговій мережі (на території магазину, супермаркету, торгового центру). Як пояснив представник позивача, за відсутності придбання та оплати таких послуг ТОВ «Горобина», товари ТОВ «Горобина» як виробника лікеро-горілчаної продукції («Губернія», «Сумской двор»), з метою продажу яких такі послуги придбаваються, не будуть розміщенні в торговому залі (та, відповідно, не будуть продаватися в магазині), чи будуть розміщенні способом, який, порівняно з товарами іншої/аналогічної групи має менш привабливий споживчий вигляд, оскільки він не буде візуально виділений та буде менш помітний споживачами, що не сприятиме його купівлі та не дасть змогу досягнути ТОВ «Горобина» його головної мети - отримання максимального доходу, підтримання та збільшення попиту на товар. Відтак, обов'язковість придбання послуг з метою отримання доходів від таких продаж, є ще одним підтвердженням використання результатів придбаних послуг в господарській діяльності позивача.

Отже, придбані послуги безпосередньо впливали на результати діяльності ТОВ «Горобина» з продажу товарів та були направлені на отримання доходу (прибутку).

Крім того, для документального підтвердження факту надання маркетингових та передпродажних послуг Податковим кодексом України не передбачено складання якихось особливих, деталізуючих склад таких послуг документів. Навпаки, норми п.198.6 ст.198 цього Кодексу свідчать про те, що установлення додаткових обмежень щодо віднесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, крім випадків віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, не підтверджених податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджених митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, не дозволяється.

Виходячи із визначення «маркетингових послуг», наведеного в пп.14.1.108 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, за своєю суттю послугами є діяльність суб'єктів, яка не набуває матеріально-речової форми і задовольняє певні потреби замовників - особисті, колективні, громадські. Послуги є результатом різнорідної діяльності, яка здійснюється виробником на замовлення будь-яких споживачів (окремих громадян, підприємств, організацій, підприємців), змінюють стан одиниць, які споживають ці послуги.

Тому суд вважає, що маркетингові та передпродажні послуги, які надані позивачу, самі по собі не мають кількісного вимірювання їх обсягу у натуральних величинах, тобто, не набувають матеріально-речової форми, але задовольняють потреби замовника (ТОВ «Горобина») і їх вартісне вираження, зафіксоване у погоджених і підписаних сторонами актах надання послуг (актах здачі-приймання виконаних робіт), є результатом господарської операції, яка вимірюється у грошових одиницях України - гривнях.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що акти надання послуг (акти здачі-приймання виконаних робіт) за договорами з: TOB «ЕКО», ТОВ «Торговий альянс «Максимум», ПАТ «Аграрник», ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ДП «Універмаг», ТОВ «Альянс Маркет», є документальним підтвердженням отриманих позивачем послуг.

Акти виконаних робіт (наданих послуг) не мають установленої форми, не є бланками суворої звітності, тому такі акти сторони складають у довільній формі з дотриманням усіх вимог, що висуваються до первинного документа. Сторонами за договорами був визначений порядок надання послуг (розділ 4 договорів), за яким документом, який підтверджує факт надання виконавцем замовнику послуг, є акт виконаних робіт (наданих послуг).

Сторони укладених договорів мали цивільну правоздатність, державну реєстрацію, реєстрацію платників податків та не були позбавлені прав укладати будь-які угоди відповідно до чинного законодавства України.

З огляду на наведене вище, суд погоджується, що ТОВ «Горобина» обґрунтовано віднесено до податкового кредиту суму ПДВ сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням цих послуг.

Крім того, на переконання суду, неправомірними є і висновки контролюючого органу про завищення підприємством податкового кредиту в сумі 540461грн. по взаємовідносинам між ТОВ «Сумська Горобина» та Слобожанською філією ТОВ «Горобина» згідно з договором поставки лікеро-горілчаних виробів та продуктів харчування від 17.09.2012 р. №1209111 внаслідок не надання на перевірку товарно-транспортних накладних (т.1,а.с.139-145), оскільки сама по собі відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення визначеного договором товару не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій з огляду на те, що зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не за договором поставки, який був укладений між вказаними суб'єктами господарювання.

При цьому, слід відмітити, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568), не встановлюють правил податкового обліку податку на додану вартість платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). Документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортні накладні, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Отже, відсутність товарно-транспортних накладних або неналежне їх складання може свідчити лише про факт порушення правил перевезень автомобільним транспортом, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Щодо посилань на п.2.5 та п.2.6 договору поставки лікеро-горілчаних виробів та продуктів харчування від 17.09.2012 р. №1209111, якими передбачена наявність товарно-транспортних накладних для прийняття покупцем товару по кількості та визначення моменту його поставки (т.2, а.с.231), необхідно вказати, що конкретні умови ведення господарської діяльності підприємства, що склалися на момент укладання договору, в подальшому можуть змінитися з метою вибору найбільш оптимальних цілей, завдань, засобів і способів їх досягнення для реалізації стратегічного курсу власної економічної політики, спрямованої на отримання прибутку. Суб'єкти господарювання не позбавлені права самостійно змінювати організаційні умови своєї діяльності під час виконання відповідних договорів, враховуючи інтереси другої сторони.

Суд зазначає, що в даному випадку транспортувати придбаний товар не було потреби внаслідок того, що і філія, і ТОВ «Сумська Горобина», зокрема й складські приміщення, знаходяться за однією адресою: м. Суми, вул. Черепіна,29.

Будь-яких інших доказів для підтвердження своєї позиції у справі та спростування відомостей, що містяться у первинних документах, які були досліджені в ході перевірки та копії яких були надані позивачем під час судового розгляду справи, відповідачем не подано.

З приводу операцій, вчинених протягом липня 2012 року - грудня 2013 року, щодо перерахування Слобожанською філією ТОВ «Горобина» підприємству ТОВ «Славяни» попередньої оплати за поставку товару в одному податковому періоді та повернення її в наступному податковому періоді, що згідно з висновками ДПІ у м. Сумах, викладених в акті перевірки (т.1,а.с.146-147), є свідченням відсутності у сторін договору купівлі-продажу від 25.12.2011 р. реального наміру виконати його умови та розумних економічних або інших причин (ділової) мети, суд відмічає таке.

Господарська діяльність платника податків може вимагати від нього укладення договорів, отримання виконання за якими відстрочено в часі від моменту їх укладення і оплати, але статус отримувача товарів (послуг) особа набуває після укладення договору.

Підтвердженням такого висновку суду є положення п.198.2 ст.198 ПК України, відповідно до якого датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Тобто ПК України списання кошів та отримання товару розцінює як дві рівнозначні підстави для нарахування податкового кредиту.

Згідно з абз.4 п.198.3 ст.198 ПК України право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені приписи ПК України дозволяють стверджувати, що повернення попередньої оплати товару у наступних податкових періодах не є порушенням ПК України, який передбачає, що податковий кредит може нараховуватись після списання коштів, незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, за умови в подальшому належного коригування податкового кредиту та податкового зобов'язання в порядку, встановленому ст.192 цього Кодексу.

Зокрема, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п.192.1, п.192.3 ст.192 Податкового кодексу України).

Наведену норму слід розуміти таким чином, що, коли отримувач коштів повертає їх контрагенту, обидві сторони правочину повинні відкоригувати свої податкові зобов'язання, що і відбулося в даному випадку.

Як зазначає позивач, потреба у придбанні цього товару в подальшому відпала внаслідок зміни кон'юктури ринку, через що на повернуту попередню оплату ТОВ «Славяни» складено розрахунки коригування кількісних та вартісних показників, включені Слобожанською філією ТОВ «Горобина» до складу декларації, рядок «коригування податкового кредиту», відповідного періоду.

Саме по собі повернення попередньої оплати за товари, за умови правильних показників податкової звітності, не може бути підставою для висновку про завищення підприємством податкового кредиту із ПДВ, адже вони визначаються саме в податкових деклараціях, а ПК України не містить заборони платникам податків здійснювати коригування податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг в наступних податкових періодах.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 18.09.2014 р. № в частині зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість на 27423грн. та податкового повідомлення-рішення від 18.09.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 515 969грн.

Разом з цим, суд відмовляє в іншій частині позовних вимог.

Так, у лютому 2013 року Слобожанською філією ТОВ «Горобина» на виконання договору на поставку лікеро-горілчаних виробів та продуктів харчування №1211002 від 26.11.2012р. (т.5, а.с.2-27) реалізовано ТОВ «Винград» товар, про що виписано податкові накладні.

Проте, до реєстру податкових накладних за лютий 2013 року по додатку №5 включена лише сума ПДВ у розмірі 940грн.87коп. замість 8389грн.90коп., зазначених у податкових накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Винград», що призвело до заниження податкового зобов'язання з ПДВ за лютий 2013 року в сумі 7449грн., чим порушено ст.185.1 ст.185 ПК України, пп.14.1.191 ст.14 ПК України та п.187.1 ст.187 ПК України.

Також під час розгляду справи представником позивача не подано належних доказів, що спростовують виявлені порушення відповідно до актів на списання бою лікеро-горілчаних виробів та псування упаковок до них, складених працівниками структурного підрозділу магазину «Горобина», внаслідок чого підприємству зменшено розмір від'ємного значення на 28 грн. податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2014 р. № та на 83грн. податковим повідомленням-рішенням від 18.09.2014 року №.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги ТОВ „Горобина" є задоволеними частково, то відповідно до ст.94 КАС України підлягає стягненню з Державного бюджету на користь позивача судовий збір в частині, пропорційній задоволеним вимогам, а саме в сумі 424грн.85коп.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Горобина" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 27 423грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.09.2014 року № в частині зменшення розміру від'ємного значення з податку на додану вартість на 515 969грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Горобина" (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська,121, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області суму судового збору в розмірі 424грн.85коп. (чотириста двадцять чотири грн.вісімдесят п'ять коп.)

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 12.11.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова