Справа № 2а-2809/12/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/9991/76391/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року

у справі № 2а-2809/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Слов'янські нафтопродукти»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Слов'янські нафтопродукти» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання протиправним та податкового повідомлення-рішення № від 23 листопада 2011 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року позов був задоволений. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 23 листопада 2011 року № . Присуджено на користь ТОВ «Слов'янські нафтопродукти» судовий збір у сумі 2146,00 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Слов'янські нафтопродукти», посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва провела планову виїзну перевірку ТОВ «Слов'янські нафтопродукти» з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01 липня 2010 року по 30 червня 2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2010 року по 30 червня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 2331/23-09/31355703 від 04 листопада 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги пункту абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 597725,00 грн., в тому числі: за 9 місяців 2010 року - 222542,00 грн., за 2010 рік - 597725,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивачем були завищені задекларовані у рядку 04.1 «Витрати на придбання товарів (робіт, послуг), крім визначених у рядку 04.11» декларацій з податку на прибуток підприємства показники на загальну суму 2390898,00 грн. (в тому числі: 9 місяців 2010 року - 890169,00 грн., 2010 рік 2390898,00 грн.). При цьому, вказаний висновок податкового органу ґрунтується виключно на різниці між задекларованими позивачем показниками витрат на придбання товарів (робіт, послуг) у рядках 04.1 декларацій з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2010 року (у сумі 168092711,00 грн.) і за 2010 рік (у сумі 231901773,00 грн.) та проведеним позивачем арифметичним розрахунком показників рядків 04.1 вказаних періодів (за 9 місяців 2010 року - 167202542,00 грн., за 2010 рік - 229510875,00 грн.), виходячи з понесених позивачем витрат окремо лише за 3 і 4 квартали 2010 року. В свою чергу, податковим органом довідково взято до уваги показник рядку 04.1 декларації з податку на прибуток підприємства за півріччя 2010 року у сумі 102060230,00 грн.

23 листопада 2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Києва на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № (форми «Р»), яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, абзацом 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Слов'янські нафтопродукти» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємств на 747157,00,00 грн., у тому числі: 597725,00 грн. - за основним платежем, 149432,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що витрати позивача (покупця), пов'язані із придбанням палива рідкого-суднового для морських двигунів на підставі вантажної митної декларації від 20 січня 2010 року № 124000014/2010/140094 згідно контракту від 26 січня 2009 року № 26/01-09-SNP, укладеного з Фірмою «Unitrade LTD» (Великобританія), були помилкового невідображені позивачем в декларації з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2010 року, проте вказана помилка була виправлена позивачем шляхом їх включення до складу валових витрат у деклараціях з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2010 року та за 2010 рік.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 26 січня 2009 року між позивачем (покупцем) та Фірмою Unitrade LTD (Великобританія) (продавцем) був укладений контракт №26/01-09-SNP, відповідно до умов якого (з урахуванням додатків) покупець купує нафтопродукти, а також іншу продукцію нафтохімічного виробництва (арк. справи 143-151), на виконання якого надані: інвойс від 26 січня 2009 року, вантажна митна декларація №124000014/2010/140094 від 20 січня 2010 року, відомість вагонів від 17 січня 2010 року та квитанції про приймання вантажу на маршрут або групу вагонів від 20 січня 2010 року (арк. справи 153-162).

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що понесені позивачем у 1 кварталі 2010 року витрати помилково не були відображені в декларації з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2010 року, з огляду на що їх було включено до складу валових витрат у деклараціях з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2010 року та за 2010 рік.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абзацом 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до положень підпункту 11.2.3 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою збільшення валових витрат платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є нерезидентами є дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також робіт (послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для робіт (послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Підпунктом 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за умови реального здійснення платником податку господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за наявності первинних документів, складених щодо господарських операцій, платник податку має право сформувати валові витрати на дату першої з визначених в законах подій.

У разі, якщо платник податку не сформував валові витрати у звітному періоді, право на які в нього виникло, такий платник може самостійно виправити цю помилку і збільшити валові витрати, адже закон дозволяє суми витрат, не врахованих у минулих податкових періодах, віднести до складу валових витрат.

Виправлення помилок здійснюється у встановленому законом порядку, а саме: або шляхом подання уточнюючого розрахунку або шляхом зазначення уточненого показника у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені, в даному випадку шляхом зазначення такого показника у рядку 05.2 декларації з податку на прибуток «самостійно виявлені помилки за результатами минулих податкових періодів».

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач збільшив валові витрати минулих періодів у деклараціях з податку на прибуток за 9 місяців 2010 року та за 2010 рік, проте не шляхом відображення такого показника у рядку 05.2 декларації, а шляхом відображення таких витрат у рядку 04.1 декларацій (арк. справи 186-212).

Разом з цим, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що така методологічна помилка не може бути підставою для позбавлення платника податку права на валові витрати за фактично вчиненими операціями, оскільки не призводить до завищення скоригованих валових витрат у рядку 06 декларації, при розрахунку яких враховуються як показники рядків 04, так і показники рядків 05.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна