Справа № 2а-0770/38/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2016 р. м. Київ К/800/47527/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Лосєва А.М.,

Бившевої Л.І.,

Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області
на ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року
у справі№2а-0770/38/12
за позовомДержавної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області
до третя особаВідкритого акціонерного товариства «Берегівський комбінат хлібопродуктів» Управління Державної казначейської служби України в Берегівському районі Закарпатської області
простягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі по тексту - позивач, ДПІ у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області) звернулось до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Берегівський комбінат хлібопродуктів» (далі по тексту - відповідач, ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів»), третя особа - Управління Державної казначейської служби України в Берегівському районі Закарпатської області (далі по тексту - третя особа, УДКСУ в Берегівському районі Закарпатської області), в якому просила стягнути за рахунок активів відповідача на користь бюджету заборгованість по наданій бюджетній позичці у сумі 1370029,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2012 року скасовано, а провадження у справі закрито.

Вважаючи рішення суду апеляційної інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року і постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач та третя особа письмових заперечень на касаційну скаргу не надали.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вирішила розглядати справу у порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 1995 рік» та указу Президента України «Про державний контракт на сільськогосподарську продукцію на 1995 рік» від 16 січня 1995 року №51/95 між відповідачем і Державним казначейством України з одної сторони та виробниками сільгосппродукції укладались контракти, за якими в 1995 році ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» було надано фінансову допомогу в сумі 432500,00 грн. для проведення розрахунку щодо поставки продовольчого зерна шляхом перерахування цих коштів на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік» від 12 березня 196 року №323 відповідач отримав бюджетну позичку/фінансову допомогу в сумі 713500,00 грн. для проведення комплексу робіт по забезпеченню сільськогосподарською продукцією у 1996 році, яку необхідно було повернути до 01 вересня 1997 року.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1997 рік» від 04 лютого 1997 року №124 відповідач за контрактами укладеними в 1997 році отримав з Державного бюджету України бюджетну позичку в сумі 222829,00 грн. для проведення комплексу робіт по забезпеченню зерном.

На реалізацію названих постанов Уряду наказом Міністерства фінансів України та Міністерства сільського господарства і продовольства України від 11 квітня 1996 року №72/113 було затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року, а наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України та Державної акціонерної компанії «Хліб України» від 04 березня 1997 року №70/54/18 затверджений Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року.

Відповідно до додатків вищезазначених Порядків надання бюджетної позички між боржником, кредитором та товаровиробником було укладено трьохсторонні договори, згідно з умовами яких Відділення Державного казначейства у Берегівському районі (кредитор) зобов'язався надати бюджетну позичку (авансування) Відкритому акціонерному товариству «Берегівський комбінат хлібопродуктів» (боржник) шляхом перерахування коштів за ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» товаровиробнику, а ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» зобов'язався забезпечити повне повернення бюджетної позички (авансу) по мірі реалізації продукції; товаровиробник зобов'язався поставити зерно ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» в рахунок наданої бюджетної позички.

Як вбачається з умов договору, відповідач зобов'язався повернути бюджетну позичку, надану йому та проплачену за нього згідно з умовами договору безпосередньо товаровиробникам.

Між Відділенням Державного казначейства у Берегівському районі та ВАТ «Берегівський комбінат хлібопродуктів» було також укладено двосторонній договір, за яким після поставки зерна заготівельному підприємству Відділення Державного казначейства було зобов'язано надати бюджетну позичку для остаточного розрахунку за поставлене зерно.

За результатами оцінки зазначених договорів, а також наданих позивачем документів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заборгованість виникла у зв'язку з виконанням договорів і спірні правовідносини мають цивільно-правовий характер, оскільки засновані на юридичній рівності та майновій самостійності їх учасників, жоден з яких не уповноважений здійснювати управлінські адміністративні функції стосовно іншого в рамках укладеної цивільно-правової угоди, предметом якої є надання позики.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Позов ДПІ у м. Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській області ґрунтується на тому, що за відповідачем, по бюджетній позичці 1995 - 1997 років обліковується заборгованість в сумі 1370029,00 грн., яка надавалась на закупівлю сільськогосподарської продукції за держконтрактом у 1995 - 1997 роках.

Зазначені правовідносини врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 року №323 «Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік».

Також питання надання позичок на закупівлю зерна за державними замовленнями 1996 та 1997 років регулювалося Порядком надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року, затвердженим наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України від 11 квітня 1996 року №72/113 (зареєстровано в Міністерстві юстиції року України 04 червня 1996 року за №265/1290), зі змінами, внесеними наказом від 16 жовтня 1996 року №222/324 (далі по тексту - Порядок №72/113).

У відповідності до пункту 3.1 Порядку №72/113 безвідсоткова бюджетна позичка на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння надається заготівельним організаціям Мінсільгосппроду, а на закупівлю елітного насіння елітно-насінницьким господарствам у межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення та встановлення відповідальності за цільове ефективне використання коштів.

Відділення Державного казначейства України в районах укладають договори із заготівельними підприємствами та товаровиробниками про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року на всю суму належного господарству авансу з подальшим уточненням фактичного його розміру. Договори про надання бюджетної позички для остаточних розрахунків за зерно, закуплене за державним замовленням 1996 року, укладаються між відділеннями Державного казначейства в районах і заготівельними підприємствами.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку №72/113 відділення Державного казначейства України в районах та заготівельні підприємства ведуть особові рахунки про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року в розрізі товаровиробників. У 10-денний термін після завершення видачі авансів відділення Державного казначейства України в районах разом із заготівельними підприємствами складають акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці, наданій для авансування закупівлі зерна (остаточних рахунків) за державним замовленням 1996 року.

У відповідності до частини 4 статті 17 Бюджетного кодексу України від 21 червня 2001 року №2542-III, у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Наведене вище положення відображено і в Бюджетному кодексі України від 08 липня 2010 року №2456-VI, який набрав чинності 01 січня 2011 року.

Згідно з частиною 9 статті 17 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI в редакції на день звернення контролюючого органу до суду із даним позовом (далі по тексту - БК України), прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

До функцій контролюючого органу відповідно до підпункту 191.1.38 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України віднесено забезпечення стягнення сум простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

В підпункті 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України закріплено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про помилковість посилань суду апеляційної інстанції на те, що заборгованість відповідача, заявлена до стягнення в рамках даної справи є такою, що має цивільно-правовий характер, оскільки відповідний позов поданий суб'єктом владних повноважень на виконання своїх управлінських функцій.

Постановляючи рішення про закриття провадження у справі судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки висновкам суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 210, 214, 215, 220, 222, 223, 227, 230, 231, 236, частиною 6 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задовольнити частково.

2. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року у справі №2а-0770/38/12 скасувати.

3. Справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: А.М. Лосєв

Судді: Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна