Справа № 804/10760/15
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Боженко Н.В.
судді Тулянцевої І.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -
Позивачі 30.11.2015 року надали через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їх участі.
Представник відповідача був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, надав до суду письмові заперечення та пояснення, в яких зазначив про правомірність дій та рішень відповідача.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився про дату час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до Міністерства оборони України, третя особа - Державне казначейство України про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у неповідомленні ОСОБА_4, ОСОБА_3 про направлення їх звернень від 07.07.2010 року, 28.10.2010 року, 09.09.2010 року для розгляду за належністю до відповідних органів та установ військового управління, та не направленні на адресу заявників таких повідомлень, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у залишенні без розгляду звернень ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 12.07.2010 року, ОСОБА_3 від 09.12.2010 року, від 07.02.2011 року до Генеральної прокуратури України, ненаданні на них відповідей та не надісланні їх на адресу заявників, визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка виразилась у неповідомленні ОСОБА_3 про направлення її звернення до Кабінету Міністрів України від 09.12.2010 року за належністю до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, а також не надісланні такого повідомлення на адресу заявника, визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які виразились у порушенні терміну розгляду запиту ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання письмової інформації від 20.01.2011 року, зобов'язано Міністерство оборони України розглянути звернення ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 12.07.2010 року, ОСОБА_3 від 09.12.2010 року до Міністра оборони України та Кабінету Міністрів України. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволені частково. Змінено постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 р. в частині відмови в позові, а саме: визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які виразились у направленні скарги ОСОБА_3 від 09.12.2010 року до Кабінету. Міністрів України і переадресованій до Міністерства оборони України, для розгляду до органу, дії та бездіяльність якого оскаржуються, зобов'язано Міністерство оборони України розглянути скаргу ОСОБА_3 від 07.02.2011 стосовно неналежного розгляду попередніх скарг, направлену Генеральному прокурору України, яка листом від 23.02.2011 року переслана до Управління розгляду звернень і прийому громадян Міністерства оборони України.

Так, відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року набрали чинності.

05.10.2012 року по справі Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом було видано виконавчі листи, які були подані до Підрозділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімовою А.Н. 21.12.2012 року винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа № 2а/0470/6417/11, виданого 11.09.2012 року Дніпропетровським апеляційним адміністративним про зобов'язання Міністерства оборони України розглянути звернення ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 12.07.2010 року, ОСОБА_3 від 09.12.2010 року до Міністра оборони України та Кабінету Міністрів України; зобов'язання Міністерства оборони України розглянути скаргу ОСОБА_3 від 07.02.2011 року стосовно неналежного розгляду попередніх скарг, направлену Генеральному прокурору України, яка листом від 23.02.2011 року переслана до Управління розгляду звернень і прийому громадян Міністерства оборони України та зобов'язано боржника самостійно виконати рішення протягом 7 днів з моменту винесення (отримання) постанови.

Постановами старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 14.02.2013 року закінчені виконавчі провадження ВП № 35802679, ВП № 35801673.

Постановами цього ж державного виконавця від 20.03.2014 року було відновлено виконавче провадження ВП № 35802679, постановою від 08.05.2014 року - виконавче провадження ВП № 35801673.

27 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679, ВП № 35801673 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначено відповідачем в запереченнях на позов та вбачається з матеріалів справи, підставою для завершення вищевказаних виконавчих проваджень був лист Міністерства оборони України від 09.07.2014 року № 220/4954, яким було розглянуто звернення на скаргу позивачів та надано письмову відповідь.

Однак, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2014 року по справі № 270вр-13/2а/0470/6417/11, яке залишено без змін рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2015 р. та набрало законної сили визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та їх посадових осіб, які виразились у навмисному невиконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 по справі №2а/0470/6417/11, зобов'язано Міністерство оборони України негайно в повному обсязі виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі № 2а/0470/6417/11.

Як встановлено постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2014 року, лист Міністерства оборони України від 09.07.2014 року № 220/4953 не може свідчити про виконання вищевказаних рішень, оскільки як вбачається із цього листа, відповідь надавалась лише на виконання постанови державного виконавця від 08.05.2014 року виключно по виконавчому провадженню ВП № 35801673, стягувачем по якому є ОСОБА_4 Крім того, з зазначеного листа не вбачається інформації щодо усіх порушених питань. Таким чином, вимоги рішень судів та державного виконавця щодо відновлення порушених прав ОСОБА_3, боржником - Міністерством оборони України до цього часу не виконані. Враховуючи вищевикладене, на цей час боржником - Міністерством оборони України фактично не виконані рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року, внаслідок чого порушені вимоги ст. 124 Конституції України, згідно якої судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо посилань відповідача на лист від 15.08.2014 року №266/705 Міністерством оборони України, слід зазначити, що він стосується лише надання пояснень з приводу розбіжностей у датах розглянутих звернень та не впливає на суть виконанняв в повному обсязі судових рішень.

Відповідно до ч.8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, позовні вимоги про скасування постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №35802679, ВП №35801673 по виконанню рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі №2а/0470/6417/11, підлягають задоволенню оскільки фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом не відбулось.

Щодо скарги позивачів від 25 травня 2015 року.

25 травня 2015 рок позивачі звернулись із скаргою до керівника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, у якій вимагали скасувати постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. про закінчення виконавчих проваджень ВП № 35802679, ВП № 35801673 від 27.08.2014 року з виконання Міністерством оборони України рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі № 2а/0470/6417/11 та відновити провадження по цим виконавчим провадженням. Про вжиті заходи повідомити протягом десяти днів з моменту одержання цієї скарги.

Дана скарга направлена відповідачу 25.05.2015 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме копією фіскального чека від 25.05.2015 року та витягом з сайту щодо пошуку поштових відправлень, в якому також зазначено про отримання відповідачем поштового відправлення 28.05.2015 року.

Відповідно до статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом.

Скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян".

В своїх запереченнях відповідач зазначає що, 03.06.2015 року, згідно Реєстраційно-контрольної картки №16443-0-33-15 на адресу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надійшла скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 датована 25.05.2015 роком та зазначає, що посилання позивачів, що дана скарга отримана відповідачем 28.05.2015 року є недостовірною та не підтвердженою належними доказами, тому в межах компетенції та у строки встановлені законодавством України - 15.06.2015 року відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було надано відповідь на вищевказану скаргу. Дану відповідь на скаргу, згідно журналу реєстрації вихідної кореспонденції відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (книга №3) 2015 рік було направлено 16.06.2015 року на адресу позивачів, яка зазначена у скарзі: АДРЕСА_1, 49061, однак суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд згідно зі статтею 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами пункту 2.4. Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління (наказ Міністерства юстиції України від 18 березня 2004 року N 26/5) (надалі - Інструкція № 26/5) на вільному від тексту місці першої сторінки звернення ставиться відбиток штампа органу чи установи юстиції, на якому вказуються дата надходження звернення та його реєстраційний індекс.

При цьому, конверти, в яких надійшли звернення, зберігаються разом з матеріалами перевірки до закінчення терміну зберігання звернень громадян, після чого знищуються.

Так, копія конверту, в якому надійшла скарга до суду не надано, в тому числі на виконання ухвали про витребування доказів від 13.10.2015 року, а копія журналу вихідної кореспонденції не є належним доказом відправлення кореспонденції, яка здійснюється поштовим зв'язком.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання та направлення відповіді позивачам на скаргу від 25.05.2015 року, в тому числі надходження до відповідача поштового відправлення (скарги) саме 03.06.2015 року та подання скарги такою, що подана без додержання вимог, викладених у частині шостій 82 статті Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим була розглянута начальником відділу в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян". Також необхідно зазначити, що отримання відповідачем 28.05.2015 року будь-якої іншої кореспонденції від позивачів до суду не надано.

Таким чином, докази щодо належного розгляду скарги від 25.05.2015 року та направлення відповіді на адресу позивачів - відсутні.

Щодо скарги ОСОБА_3 від 03.07.2015 року.

Оскільки позивач не отримала відповіді на скаргу від 25.05.2015 року, 03.07.2015 року, ОСОБА_3 звернулась із скаргою до керівника Державної виконавчої служби України.

Дана скарга направлена відповідачу 03.07.2015 року, що підтверджується матеріалами справи, а саме копією фіскального чека від 03.07.2015 року та витягом з сайту щодо пошуку поштових відправлень, в якому також зазначено про отримання відповідачем поштового відправлення 07.07.2015 року.

На цю скаргу, позивачем, 15 серпня 2015 року отримано відповідь відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.07.2015 року № Д-14038/20.2 (відправлена згідно поштового штемпеля 10.08.2015 року), у якій повідомлено, що листом від 15.06.2015 № 16443- 0-33-15/20.2 відділом розглянуто скаргу від 25.05.2015 та надано вмотивовану відповідь. Вказаний лист направлено на наступну адресу: АДРЕСА_1.

Поряд з цим, позивачами 15 серпня 2015 року отримано лист відділу примусового відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.06.2015 року № 16443-0-33-15/20.2 (відправлений згідно поштового штемпеля 10.08.2015 року).

Тобто, вищевказаний лист від 15.06.2015 р. був направлений на адресу позивача майже через два місяці після його датування, лист від 22.07.2015 року - через 18 днів після його датування, що є порушенням вимог пункту 220 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 30.11.2011 № 1242, згідно якого, вихідні документи опрацьовуються і надсилаються централізовано в день їх надходження від структурних підрозділів - виконавців або не пізніше наступного робочого дня.

Однак, як зазначено відповідачем, згідно Реєстраціно-контрольної картки 09.07.2015 року на адресу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_3, датована 03.07.2015 року.

При цьому, копія конверту, в якому надходила скарга до суду не надано, в тому числі на виконання ухвали про витребування доказів від 13.10.2015 року.

Також, копія журналу вихідної кореспонденції не є належним доказом відправлення кореспонденції, яка здійснюється поштовим зв'язком.

Враховуючи вищезазначене, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання та направлення відповіді позивачу на скаргу від 03.07.2015 року в строк визначений законодавством для її розгляду, в тому числі надходження до відповідача поштового відправлення (скарги) саме 09.07.2015 року.

Згідно п.3.7 Інструкції № 26/5 визначено, що термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі чи установі юстиції), по день направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то за останній день терміну вважається перший після нього робочий день.

Так, всі скарги на дії (бездіяльність) державних виконавців та інших посадових осіб державної виконавчої служби розглядаються в порядку та строки, передбачені статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства, розгляд скарги від 25.05.2015 року тривав з 28.05.2015 р. по 10.08.2015 року, від 03.07.2015 року - з 07.07.2015 року по 10.08.2015 року, чим порушені вимоги відповідно ч. 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» щодо строків розгляду скарги, поданої у виконавчому провадженні, вимоги ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» щодо строків розгляду звернень громадян.

Окрім того, суд погоджується з доводами позивачів, що у своєму листі від 22.07.2015 р. № Д-14038/20.2 відділ примусового виконання рішень надав недостовірні відомості щодо направлення листа від 15.06.2015 року № 16443-0-33-15/20.2 на адресу ОСОБА_3, оскільки даний лист на адресу ОСОБА_3 на день надання відповіді - 22.07.2015 р. на адресу ОСОБА_3 ще не направлявся, що вбачається з матеріалів справи, а зворотного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами.

Також, у порушення вимог ч. 8 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» розгляд скарги від 25.05.2015 року відбувався в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», без винесення по даній скарзі мотивованої постанови. Будь-яких посилань на невідповідність скарги від 25.05.2015 р. вимогам ч. 6 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» відповідь відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС не містить.

Окрім того, позивачі зазначають, що керівником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порушення вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» скаргу від 03.07.2015 року направлено для розгляду до відділу примусового виконання рішень - органу бездіяльність якого оскаржувалась, при цьому, про направлення скарги для розгляду до цього відділу ні в який спосіб не повідомлено.

Відповідно до ч.3 ст. 82 Кодексу адміністративного судочинства України департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Так, суд зазначає, що скарга від 03.07.2015 року була подана саме на дії керівника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та позивач просила повідомити письмово про усі дії, вчиненні Державною виконавчою службою під час розгляду даної скарги.

Таким чином, керівник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України мав самостійно розглянути скаргу позивача на дії керівника відділу та винести вмотивоване рішення.

Також, щодо посилання відповідача на не існування такого органу державної влади, як Державна виконавча служба, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" встановлено ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Установити, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Таким чином, Державну виконавчу службу було ліквідовано з правонаступником - Міністерство юстиції України до якої перейшли права та обов'язки попередньої юридичної особи.

З урахуванням висновків суду викладених вище, адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки у діях та бездіяльності відповідача вбачається порушення норм Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про звернення громадян" та не доведено відповідачем правомірність винесення рішень, що є предметом оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, судовий збір сплачений ОСОБА_3, згідно квитанції від 17.09.2015 року на суму 292,32 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, третя особа: Державна казначейська служба України про скасування постанов, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №35802679, ВП №35801673 по виконанню рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.08.2011 року, Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2012 року по справі №2а/0470/6417/11.

Визнати протиправними дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у порушення строків розгляду скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 25.05.2015 року, скарги ОСОБА_3 від 03.07.2015 року, направлення відповідей на скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 25.05.2015 року, скаргу ОСОБА_3 від 03.07.2015 року лише 10 серпня 2015 року, наданні недостовірної інформації у листі від 22.07.2015 року №Д-14038/20.2 щодо направлення на адресу ОСОБА_3 відповіді на скаргу від 25.05.2015 року листом від 15.06.2015 року №16443-0-33-15/20.2.

Визнати протиправним розгляд скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 від 25.05.2015 року на постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. від 27 серпня 2014 року про закінчення виконавчих проваджень ВП №35802679, ВП №35801673 заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Асадовим В.Т. в порядку розгляду звернення громадянина і невинесення по ній мотивованої постанови відповідно до вимог ч.8 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Визнати протиправними дії керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразились у направленні для розгляду скарги ОСОБА_3 від 03.07.2015 року до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби - органу чия бездіяльність оскаржувалась та неповідомленні, про це ОСОБА_3

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 292 (двісті дев'яносто дві) гривні 32 копійки.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Судді Н.В. Боженко І.В.Тулянцева Д.В.Сидоренко