Справа № 808/8715/15
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року 16:30Справа № 808/8715/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., при секретарі Бабаченко В.С.,

за участю:

представника позивача та третьої особи: ОСОБА_1,

представника відповідача: Горохової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_3

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Святого Савви Освященого Чоловічий Монастир Запорізької Єпархії Української Православної Церкви

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.04.2013 №

ВСТАНОВИВ:

18.11.2015 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, Мелітопольська ОДПІ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Святого Савви Освященого Чоловічий Монастир Запорізької Єпархії Української Православної Церкви (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.04.2013 №.

Ухвалою суду від 20.11.2015 відкрито провадження в адміністративній справі №808/8715/15 та, з метою вирішення клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду та витребування додаткових доказів, призначено попереднє судове засідання на 03.12.2015.

Ухвалою суду від 03.12.2015 задоволено клопотання представника позивача та поновлено строк для звернення до суду з даним позовом, закінчено підготовче провадження, провадження у справі зупинено до 24.12.2015 за клопотанням представника позивача.

24.12.2015 провадження у справі поновлено.

Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову. Вважає висновки податкового органу щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України незаконними та необґрунтованими. Нарахування відповідачем орендної плати є протиправним, оскільки, у зв'язку із відчуженням позивачем (договір дарування від 27.12.2011) об'єктів нерухомості третій особі, фактично припинено користування земельної ділянки, на якій розташовані ці об'єкти. Отже, перебування земельної ділянки в користуванні в одного суб'єкта господарювання виключає одночасне перебування її в користуванні у іншого суб'єкта. На підставі вкладеного, вважає спірне податкове повідомлення - рішення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню у повному обсязі. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у наданих письмових запереченнях. Зазначив, що розрахунок орендної плати ОСОБА_3 було здійснено на підставі договору оренди від 16.10.2007 (державна реєстрація № 02 від 30.10.2007) та додаткових угод від 20.04.2010 (державна реєстрація № 63 від 14.05.2010), від 2011 року (державна реєстрація №00079 від 11.04.2011), а саме у розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки. Нарахування податкових зобов'язань з орендної плати з фізичних осіб згідно вищевказаного договору оренди припинено з дати державної реєстрації припинення речового права 25.03.2014 (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.04.2014 № 19808467). У п.2 Угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 30.10.2007 №02 від 19.11.2012 зазначено, що з моменту набрання чинності даної Угоди зобов'язання сторін, що виникли з Договору оренди землі від 30.10.2007 №002 припиняються і сторони не вважаються пов'язаними будь-якими правами та обов'язками. Пунктом 4.1 Угоди передбачено, що дана Угода вважається укладеною з моменту її підписання сторонами та набуває чинності з моменту її державної реєстрації. Державна реєстрація відбулася 25.03.2014. Отже, нарахування орендної плати є обґрунтованим. Вважає спірне податкове повідомлення - рішення правомірними. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем прийнято податкові-повідомлення рішення повідомлення - рішення №, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по орендній платі за землю з фізичних осіб у розмірі 32 924,74 грн.

Підставою для нарахування позивачу орендної плати є пп.14.1.136 п.14.1 ст.14, п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України. В листі відповідача від 24.11.2015 №5823/Є/08-32-12-04-06 зазначено, що розрахунок орендної плати ОСОБА_3 за 2013 рік за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено на підставі: договору оренди від 16.10.2007; додаткової угоди від 20.04.2010; додаткової угоди від 11.04.2011. При цьому нормативна грошова оцінка складає 658494,72 грн., розмір орендної плати (5% від нормативної грошової оцінки) складає 32 924,74 грн.

Відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв'язку із передачею її у користування та володіння, врегульовані Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV. Цей закон розповсюджується в тому числі і на відносини стосовно оренди земель, що знаходяться у державній та комунальній власності.

Згідно з наданими матеріалами до справи, на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2005 №К-339 - ОСОБА_5 (чоловік позивача) належав на праві власності 1/50 частин комплексу, будівель та споруд по АДРЕСА_1. Відповідно до рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 29.08.2007 №1/23 з метою обслуговування цих будівель ОСОБА_5 було виділено в оренду на 5 років земельну ділянку площею 1871,69 кв.м. У зв'язку з цим між Мелітопольською міською радою Запорізької області та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 1871,69 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (договір зареєстровано 30.10.2007 за №02).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.01.2009 №3-87, позивач успадкувала все належне йому майно.

Відповідно до додаткової угоди від 20.05.2010 до вказаного договору оренди земельної ділянки були внесені зміни в частині визначення позивача орендарем по цьому договору.

На підставі договору дарування від 27.12.2011, посвідченого у нотаріуса та зареєстрованого в реєстрі за №3149, позивач подарувала Святого Савви Освященного Чоловічому Монастирю Запорізької Єпархії Української Православної Церкви (далі - Чоловічий монастир) вказані вище 1/50 частин комплексу, будівель та споруд по АДРЕСА_1.

В абзаці 2 пункту 1 цього договору вказано, що до оформлення Обдарованим правовстановлюючих документів на землю, орендну плату за договором оренди земельної ділянки від 30.10.2007 № 02 з моменту укладання цього договору сплачує Обдарований, тобто Чоловічий монастир.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно з п. «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці

У зв'язку зі зміною Чоловічим монастирем права власності на вказані будівлі, які розташовані на орендованій земельній ділянці, 01.02.2012 позивачем подано заяву до Мелітопольського міського голови з вимогою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. До цієї заяви позивачем додано копію договору дарування.

Статтею 7 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

При цьому, статтею 34 Закону України «Про оренду землі» встановлені наслідки припинення або розірвання договору оренди землі, якою передбачено, що у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

19.11.2012 було підписано угоду про розірвання вказаного договору оренди земельної ділянки.

На виконання приписів п. 21. Договору оренди земельної ділянки між позивачем та третьої особи складено та підписано акт приймання-передачі від 19.11.2012, яким підтверджується, що позивач, як орендар, повернула, а Мелітопольська міська рада Запорізької області, як орендодавець, прийняла орендовану земельну ділянку.

Згідно з п. 287.6 Податкового кодексу України (у редакція, яка була чинна на момент укладання вказаного договору дарування і діяла до 01.01.2015) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Закріплення такої норми відповідає положеннями ч.1 ст.120 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, згідно з якими до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, власник жилого будинку, будівлі або споруди в розумінні наведених норм Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України визнається власником земельної ділянки або її частини, на якій розміщені зазначені об'єкти нерухомості.

Відповідно, така особа (в даному випадку - Чоловічий монастир) повинна нести всі обов'язки власника земельної ділянки, в тому числі й сплачувати земельний податок згідно з вказаними положеннями Податкового кодексу України.

Таким чином, з часу реєстрації права власності на нерухоме майно за Чоловічим монастирем, у нього виник обов'язок зі сплати земельного податку за земельну ділянку, на якій розташований відповідний об'єкт нерухомості.

Вищенаведене свідчить про виникнення ситуації з подвійного оподаткування одного об'єкту: з одного боку, з позивача відповідачем стягується орендну плату за цю земельну ділянку; з іншої сторони, за цю землю має платити земельний податок новий власник будівель (Чоловічий монастир) (п. 287.6 Податкового кодексу України).

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у п.287.1 ст.287 ПК України зазначено, що в разі припинення права користування земельною ділянкою, плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні в поточному році.

Таким чином, для правильності визначення строку сплати орендної плати, значення має не момент припинення договору оренди земельної ділянки, а момент фактичного припинення використання земельної ділянки. Саме тому, попередній власник об'єкта нерухомого майна, розташованого на орендованій ним земельній ділянці, зобов'язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку до фактичного припинення користування

Оскільки неповністю врегульованим є питання завершення терміну сплати орендної плати попереднім власником нерухомого майна (орендарем земельної ділянки), строку сплати земельного податку новим власником нерухомого майна та, моменту виникнення обов'язку сплати орендної плати новим власником нерухомого майна, то, на думку суду, починають діяти норми п. 56.21. ст.56 ПК України, у відповідності до яких, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд зазначає, що з оскаржуваного податкового повідомлення - рішення не вбачається можливим встановити, орендна плата за які місяці, якого року, та у якому розмірі була включена у розрахунок нарахованого позивачу податкового зобов'язання у розмірі 32924,74 грн.

На підставі вищевикладеного, суд вважає доводи, якими податковий орган мотивував правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не є переконливими.

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1, ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку про відсутність податкового правопорушення з боку позивача, у зв'язку з чим спірне рішення є необґрунтованим та таким, що підлягають скасуванню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 30.04.2013 №, винесене Мелітопольською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, відносно ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко