Справа № 0870/6104/12
Суддя: Шара Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2015-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2015 року о 11 год. 40 хв.Справа № 0870/6104/12 СН/808/26/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Шари І.В.

за участю секретаря судового засідання Панасенка О.О.

представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія МДМ

до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Компанія МДМ , звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.01.2012 № НОМЕР_1.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.08.2012 у позові відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 вказане рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 02.12.2014 постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 скасовано, справу направлено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду на новий розгдяд. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 товариству «Компанія МДМ» в позові було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 02.06.2015 касаційну скаргу ТОВ «Компанія МДМ» задоволено частково, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30.08.2012 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 по справі № 0870/6104/12 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду, системою автоматичного розподілу справ їй присвоєно номер провадження СН/808/26/15 та передано на розгляд судді Шарі І.В.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення відповідача необґрунтованим та незаконним у повному обсязі.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у адміністративному позові та письмових поясненнях, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання не зявились, подали до суду 03.11.2015 року клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду 03.11.2015 року без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, в задоволенні зазначеного клопотання відмовлено.

В своїх письмових запереченнях, які наявні в матеріалах справи проти позову заперечують, зазначаючи, що висновки акту перевірки, на підставі якого було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідають дійсним обставинам справи та є правомірним. В обґрунтування своєї позиції посилаються на те, що внаслідок вчинення позивачем правочинів із ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп» та ТОВ «Союз Меркурій» без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цими правочинами, у третьому кварталі 2009 року, 2009р., 1 кварталі 2010р., 1 півріччі 2010р. та третьому кварталі 2010р. позивачем було занижено податок на прибуток. Реальність здійснення правочинів не підтверджується товарно-транспортними накладними. Факт відсутності у контрагентів позивача власних та орендованих транспортних засобів унеможливлює здійснення перевезення феросплавів та, як наслідок, поставки товару на адресу ТОВ «Компанія МДМ». Просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши інші наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

На підставі направлень від 01.12.2011 за № 2101, 2102, 2117, 1980, 2108, 2109, 2098, виданих відповідачем, згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, п.п. 75.1 ст. 75 ПК України та наказу від 18.11.2011 №2625 співробітниками відповідача було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 30.09.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 30.09.2011. За наслідками перевірки відповідачем було складено Акт перевірки.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є податкове повідомлення - рішення щодо нарахованого позивачу зобовязання з податку на прибуток, то дослідженню підлягають лише обставини встановлення порушення вимог законодавства з цього податку.

Згідно із висновками Акту перевірки, перевіряючими встановлено наступне порушення позивачем вимог законодавства з податку на прибуток:

- в порушення вимог п. 5.1, п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22 травня 1997 року (із змінами і доповненнями) №283/97-ВР неправомірно завищено суму валових витрат у сумі 9 428 273,00 грн. в т. ч. за:

- 3 квартали 2009 року в сумі 1 716 000,00 грн.;

- 2009 рік в сумі 4 553 507,00 грн.;

- 1 квартал 2010 року в сумі 1 746 016,00 грн.;

- 1 півріччя 2010 року в сумі 4 175 566,00 грн.;

- 3 квартали 2010 року в сумі 4 874 766,00 грн.

Таким чином, на думку перевіряючих, відбулося заниження податку на прибуток за період з 01.01.2009 по 30.09.2011 року у сумі 2 357 068 грн., в т. ч. за:

- 3 квартали 2009 року в сумі 429 000,00 грн.;

- 2009 рік в сумі 1 138 376,00 грн.;

- 1 квартал 2010 року в сумі 436 504,00 грн.;

- 1 півріччя 2010 року в сумі 1 043 891,00 грн.;

- 3 квартали 2010 року в сумі 1 218 692,00 грн.

На підставі Акту перевірки 23.01.2012 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток у сумі 2 946 335,00., з яких за основним платежем 2 357 068,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 589 267,00 грн.

Позивачем було подано скарги на податкове повідомлення-рішення від 23.01.2012 № до Державної податкової служби у Запорізькій області (вих.№ 101 від 01 лютого 2012 року) та Державної податкової служби України (вих. № 06-04/12 від 06 квітня 2012 року). За результатами розгляду скарг позивача податкове повідомлення-рішення від 23.01.2012 № було залишено без змін.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням рішенням позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню відповідача, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення стали висновки акту перевірки, то для вирішення позовних вимог необхідним є дослідження обґрунтованості цих висновків. Оцінюючи висновки Акту перевірки, суд виходить з наступного.

Між позивачем та ТОВ «Лік» був укладений договір № ЛИК09КО від 27.07.2009р., згідно якого Продавець поставляє, а Покупець приймає та оплачує товар, згідно додатків до договору та на умовах викладених даним договором. Ціна, кількість товару та його вартість визначена у Додатках від 29.07.2009р., 06.08.2009р., 01.10.2009р. Товар поставляється Продавцем на умовах DDP склад Покупця м. Запоріжжя, згідно правил Інкотермс 2000. Разом з товаром Продавець надає Покупцю комплект товаросупровідних документів: видаткову накладну, сертифікат якості, рахунок, податкову накладну на товар (п. 2.5. договору).

На виконання вказаного договору ТОВ «Лік» передало у власність позивача товар, на підтвердження чого позивачем в матеріали справи надані відповідні видаткові та податкові накладні, рахунки, сертифікати якості, банківські виписки на підтвердження здійснення оплати товару в повному обсязі.

Між позивачем та ТОВ «Форекс Груп» був укладений договір № ФОР10КО від 21.12.2009, згідно якого Продавець поставляє, а Покупець приймає та оплачує товар, згідно додатків до договору та на умовах викладених даним договором. Ціна, кількість товару та його вартість визначена у Додатках від 21.12.2009р., 24.02.2010р., 26.03.2010р, 30.03.2010р. Товар поставляється Продавцем на умовах DDP склад Покупця м. Запоріжжя, згідно правил Інкотермс 2000. Разом з товаром Продавець надає Покупцю комплект товаросупровідних документів: видаткову накладну, сертифікат якості, рахунок, податкову накладну на товар (п. 2.5. договору).

На виконання вказаного договору ТОВ «Форекс Груп» передало у власність позивача товар, на підтвердження чого позивачем надані відповідні видаткові та податкові накладні, рахунки, сертифікати якості, банківські виписки на підтвердження здійснення оплати товару в повному обсязі.

Між позивачем та ТОВ «Союз меркурій» був укладений договір № СМ10КО від 05.03.2010, згідно якого Продавець поставляє, а Покупець приймає та оплачує товар, згідно додатків до договору, на умовах викладених даним договором. Ціна, кількість товару та його вартість визначена у Додатках від 05.03.2010р., 26.03.2010р., 04.05.2010р, 01.06.2010р., 18.06.2010р., 09.08.2010р. Товар поставляється Продавцем на умовах DDP склад Покупця м. Запоріжжя, згідно правил Інкотермс 2000. Разом з товаром Продавець надає Покупцю комплект товаросупровідних документів: видаткову накладну, сертифікат якості, рахунок, податкову накладну на товар (п. 2.5. договору).

На виконання вказаного договору ТОВ «Союз меркурій» передало у власність позивача феросплави, на підтвердження чого позивачем надані відповідні видаткові та податкові накладні, рахунки, сертифікати якості, банківські виписки на підтвердження здійснення оплати товару в повному обсязі.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2012 року в адміністративній справі № 0870/6045/12, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року та остаточно набрала законної сили, адміністративний позов ТОВ «Компанія МДМ» задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя № НОМЕР_2 від 23.01.2012 року.

Як вбачається з даної постанови в адміністративній справі №0870/6045/12 судом було розглянуто ті ж самі господарські операції позивача з тими же контрагентами за тій же період часу та встановлено, що на виконання умов договорів поставки з ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп» і ТОВ «Союз Меркурій» позивач отримав товари, які зазначені у договорах, сплачував їх вартість, про що свідчать наявні в матеріалах справи первинні документи, а отже спірні правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Також в адміністративній справі №0870/6045/12 судом встановлено наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій позивача, зокрема, придбаний у ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп», ТОВ «Союз Меркурій» товар відповідно до Правил ведення бухгалтерського обліку був оприбуткований позивачем за прибутковими ордерами та в подальшому використаний у власній господарській діяльності, що спричинило реальні зміни майнового стану позивача та підтверджується рахунками, видатковими накладними, довіреностями підприємств-покупців, бухгалтерськими регістрами, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281 та картками рахунку 281.

На підставі цього, суд прийшов до висновку, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товару та його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортних накладних не може бути беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки, відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97№ 363 встановлюють обов'язки лише для перевізників та замовників перевозок, а, відповідно, позивач, який, як вбачається з матеріалів справи, не є ані перевізником, ані замовником перевезень, не має обов'язків по складанню, обліку та зберіганню товарно-транспортної накладної на ті перевезення, що не були ним замовлені

Відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 255 КАС України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Таким чином, реальність фактичного виконання спірних операцій встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягає доказуванню та не може оспорюватися у спорі між цими ж сторонами у іншій адміністративній справі.

За приписами ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України, встановлено свободу договору. Тобто сторони вільні в укладені договору, визначені умов договору, тощо.

Суб'єкти господарювання самостійно визначають умови ведення господарської діяльності, економічної доцільності ведення тих чи інших господарських операцій. Визначення умови переходу права власності на товар, умов поставки товару є також правом сторін.

Суд вважає, що спірні правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Так, на виконання умов вищезазначених договорів поставки позивач отримав товари, які зазначені у договорах, сплачував їх вартість, про що свідчать первинні документи .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Дана норма зазначає, що витрати повинні бути підтверджені розрахунковими, платіжними (наявність таких документів у ТОВ «Компанія МДМ» зазначена в Акті перевірки), а також іншими документами обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (первинними документами).

Таким чином, законодавець допускає, що таких первинних документів під час здійснення господарської операції може бути складено декілька і всі вони, як в сукупності, так і кожний окремо, підтверджують понесені витрати та дають платнику податків право на їх віднесення до складу валових витрат.

В акті перевірки перераховано видаткові та податкові накладні, складені під час взаємовідносин між ТОВ «Компанія МДМ» та ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп» і ТОВ «Союз Меркурій», тобто перевіряючим під час перевірки було надано первинні документи, що підтверджують понесені витрати та дають підприємству право на їх віднесення до складу валових витрат.

Надання службовими особами ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя переваги одним первинним документам перед іншими є необґрунтованим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, визначено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Як слідує з матеріалів справи у позивача наявні відповідні видаткові та податкові накладні, видані його контрагентами - ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп» та ТОВ «Союз Меркурій». Ці накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо невідповідності порядку оформлення цих накладних вимогам діючого законодавства Акт перевірки не містить, тому позивач цілком правомірно включив суму до складу валових витрат.

На час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнала обґрунтованими віднесені ТОВ «Компанія МДМ» до валових витрат суми витрат позивача, ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп» та ТОВ «Союз Меркурій» були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, укладені ними угоди на поставку товару позивачу не були визнані в установленому чинним законодавством порядку недійсними.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат суми коштів за господарськими операціями, проведеними з ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп» та ТОВ «Союз Меркурій».

При цьому, з урахуванням норм ст.ст. 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

В разі, якщо контрагент підприємства порушив законодавство при нарахуванні та сплаті своїх податкових зобов'язань, відповідальність за це несе виключно він, можливості покладення відповідальності на інших осіб законодавством України не тільки не передбачено, але прямо заборонено.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч.1 ст.9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Пред'явлені до перевірки документи (договори, видаткові та податкові накладні, рахунки, тощо) є первинними документами у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та повністю підтверджують факт здійснення операцій і, відповідно, право позивача на включення до складу валових витрат відповідних сум по операціям з вищезазначеними юридичними особами.

При цьому, з урахуваннями сутності заперечень податкового органу щодо безтоварності господарських операцій та їх фіктивності, слід зазначити про наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій Позивача.

Зокрема, придбаний у ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп», ТОВ «Союз Меркурій» товар був в подальшому реалізований позивачем, що підтверджується рахунками, видатковими накладними, довіреностями підприємств-покупців, бухгалтерськими регістрами, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281 та картками рахунку 281. На підставі цих документів були визначені податкові зобовязання позивача з податку на прибуток.

Отже, за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товару та його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортних накладних не може бути беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки, відповідною транспортною документацією обов'язково має бути підтверджено здійснення послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Крім того, в матеріали справи позивачем було надано міжнародний транспортний документ СMR № 0306/1 від 04.06.2010 р. та вантажні митні декларації № 703070401/2010/100430, № 703070401/2010/100694, № 703070401/2010/100695, № 703070401/2010/100767, належні ТОВ «Союз Меркурій»

Як випливає із зазначених документів, вказане підприємство в період здійснення операцій з позивачем вело господарську діяльність з купівлі-продажу феросплавів, проводило їх митне оформлення та доставку автомобілями - контейнеровозами до місця розвантаження у м. Запоріжжя .

Посилання відповідача на обов'язковість наявності товарно-транспортної накладної у позивача є безпідставними, оскільки Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97№ 363 встановлюють обов'язки лише для перевізників та замовників перевозок, а, відповідно, позивач, який, як вбачається з матеріалів справи, не є ані перевізником, ані замовником перевезень, не має обов'язків по складанню, обліку та зберіганню товарно-транспортної накладної на ті перевозки, що не були ним замовлені.

Відповідно до вимог п. 11.5, 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 N 363 товарно-транспортна накладна є документом на перевезення вантажів, який виписується Замовником (вантажовідправником). Позивач, як вбачається з матеріалів справи, не був замовником (вантажовідправником) та не здійснював перевезення товару, отриманого по угодам з ТОВ «Лік», ТОВ «Форекс Груп», ТОВ «Союз Меркурій», тому позивач не може нести відповідальність за можливу неправомірну діяльність своїх контрагентів при здійсненні таких перевезень.

Покупець товару (платник податків) не має обовязку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням продавцем, який зареєстрований у встановленому законом порядку як юридична особа, вимог законодавства щодо здійснення ним господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо.

З огляду на викладене, суд вважає твердження відповідача про необхідність надання позивачем на підтвердження реальності операцій із його контрагентами товарно-транспортних накладних необгрунтованими, оскільки відсутність таких документів у позивача, не означає того, що транспортування поставлених позивачу товарів не могло бути здійснено без таких документів, а відтак, не може свідчити про відсутність такого постачання.

Суд не приймає в якості належного доказу, наявні в матеріалах справи акти про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Лік» № 656/23-2/25325938 від 13.12.2011р., про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Союз Меркурій» № 19/23-3/33523977 від 18.01.2012р., про неможливість проведення документальної невиїзної позапланової перевірки ТОВ «Форекс Груп» № 395/23-411/36695428 від 14.06.2011р.. Зазначені акти не містять підписів посадових осіб, які їх склали. Крім того, ці акти підтверджують лише факт неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Лік», ТОВ «Союз Меркурій» та перевірки ТОВ «Форекс Груп», отже наведені у них відомості, є лише субєктивною оцінкою діяльності таких субєктів господарювання, що здійснена податковим органом не за результатами перевірок.

Таким чином, висновки податкового органу стосовно взаємовідносин між позивачем та його контрагентами, що були зроблені на підставі вказаних вище актів про неможливість проведення звірок (перевірки), збоку відповідача є безпідставними та суперечать вимогам податкового законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку із чим позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, оцінивши всі досліджені в ході судового розгляду обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У судовому засіданні, відповідно до ст.160 КАС України, сторонам проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 86, 158, 160-163,167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія МДМ задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати винесене Державною податковою інспекцією у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби податкове повідомлення рішення № від 23.01.2012.

Судові витрати в сумі 2146 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія МДМ за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя І.В.Шара