Справа № 816/4727/15
Суддя: С.А. Іваненко
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4727/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іваненка С.А., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Лохвицькому районі Полтавської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції про зобов'язання відповідача звернутись до Управління Державної казначейської служби України у Лохвицькому районі Полтавської області з поданням про здійснення перерахунку на рахунок ОСОБА_1 (ПУАТ "ФІДОБАНК", м. Київ, номер рахунку НОМЕР_2, МФО 300175), ідентифікаційний код: НОМЕР_1, коштів у сумі 7132 гривні 56 копійок, що стягнуті на користь ОСОБА_1 в порядку виконання судового рішення, які перебували на депозитному рахунку відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції та були перераховані до Державного бюджету України на рахунок № НОМЕР_3 за платіжними дорученнями: № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що на виконанні у ВДВС Лохвицького РУЮ у Полтавській області перебуває з 06.09.2011 виконавчий лист № 1-52 від 15.05.2009, виданий Лохвицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 132 726,24 грн (виконавче провадження ВП№28537433). 23.10.2015 представник позивача (за дорученням) ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП№28537433 стосовно грошових сум, стягнутих за вказаним вище виконавчим документом, в результаті чого було встановлено, що у зв'язку з тим, що стягнуті з боржника грошові суми не були витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок ВДВС Лохвицького РУЮ Полтавської області, ці суми були зараховані до Державного бюджету України на підставі відповідних платіжних доручень. Як на думку позивача, стягнуті з ОСОБА_2 кошти є власністю ОСОБА_1, і таке перерахування їх до Державного бюджету України спричиняє неможливість останнього володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним своїм майном.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби у Лохвицькому районі Полтавської області, запропоновано надати письмові пояснення по суті позову та докази в обґрунтування таких пояснень.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Надіслав письмові заперечення проти позову, у яких просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що стягнуті з ОСОБА_2 кошти в сумі 7 726,87 грн за період з 13.10.2015 по 24.09.2014 в рамках виконавчого провадження ВП№28537433 на підставі ч.7 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження" правомірно перераховані до Державного бюджету України, оскільки ОСОБА_1 (стягувачем) вони не були витребувані протягом одного року з дня зарахування на відповідний рахунок органу ДВС. Наголошував, що у зв'язку з відсутністю у матеріалах виконавчого провадження рахунку стягувача, на який необхідно перераховувати кошти, державним виконавцем неодноразово надсилались листи ОСОБА_1 на вказану у виконавчому документі адресу, з проханням надати номер відповідного рахунку. Однак, кореспонденція до ВДВС Лохвицького РУЮ поверталась з поштовою відміткою "за закінчення терміну зберігання". З 23.10.2015, тобто після звернення представника ОСОБА_1 до відповідача та надання реквізитів розрахункового рахунку, на який слід перераховувати стягнуті з ОСОБА_2 кошти, 26.10.2015 та 27.10.2015 державним виконавцем перераховано стягувачу кошти, що знаходились на депозитному рахунку ВДВС Лохвицького РУЮ за період з 24.10.2014 по 23.10.2015 в сумі 2917,83 грн. Таким чином, відповідач діяв у межах, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Представник третьої особи в судове засідання на з'явився, надіслав письмові пояснення по суті спору та просив провести розгляд справи без його участі відповідно до норм чинного законодавства. Зазначив, що Управління казначейської служби у Лохвицькому районі Полтавської області є установою , яка здійснює обслуговування ВДВС Лохвицького РУЮ за видатками, на підставі наданих відповідачем платіжних доручень. За правильністю оформлення та достовірність інформації , наведеної у платіжних дорученнях , відповідає розпорядник коштів. Управління Казначейства самостійно, без надання розпорядником коштів платіжних доручень, ніяких платежів не здійснює, а лише перевіряє подані розпорядником платіжні доручення на предмет наявності всіх необхідних реквізитів, відповідності підписів відповідальних осіб і відбитка печатки установи зразкам.

Відповідно до ч.4. ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за даної явки і наявними у ній матеріалами, оскільки вони повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин.

З огляду на неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених даною статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи достатність наданих сторонами доказів та відсутність потреби допитати свідка чи експерта, суд, зважаючи на положення частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 12 січня 2016 року перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Постановою від 07.09.2011 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного Управління юстиції у Полтавській області було відкрито виконавче провадження ВП№28537433 щодо виконання виконавчого листа № 1-52 від 15.05.2009 року, виданого Лохвицьким районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди на загальну суму 132 726,24 грн /а.с.17/.

07.09.2011 до ВДВС Лохвицького РУЮ з'явився боржник ОСОБА_2 та повідомив про те, що він отримує пенсію ліквідатора аварії на ЧАЕС за інвалідністю. Державним виконавцем було винесено постанову про направлення виконавчого документа в бухгалтерію підприємства та направлено до Центру по нарахуванню і виплати пенсії для відрахувань суми заборгованості, стягнутої судовим рішенням.

Кошти, що почали відраховувались зі вказаної пенсії ОСОБА_2 на депозитний рахунок ВДВС Лохвицького РУЮ розпочали надходити з 13.10.2011.

У зв'язку з відсутністю у матеріалах виконавчого провадження рахунку стягувача, на який необхідно перераховувати кошти, державним виконавцем неодноразово надсилались листи ОСОБА_1 на вказану у виконавчому документі адресу з проханням надати номер відповідного рахунку. Однак, кореспонденція до ВДВС Лохвицького РУЮ поверталась з поштовою відміткою "за закінчення терміну зберігання" /а.с.84-85/.

Оскільки стягнуті з боржника ОСОБА_2 грошові суми не були витребувані стягувачем ОСОБА_1 протягом одного року з дня зарахування на відповідний рахунок органу ДВС, на підставі ч.7 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження", відповідачем стягнуту суму в розмірі 7726,87 грн за період з 24.09.2014 по було 13.10.2015 було перераховано до Державного бюджету України на рахунок №0239 за платіжними дорученнями № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

Вважаючи, що таке перерахування стягнутих з ОСОБА_2 коштів позбавляє можливості ОСОБА_1 як власнику користуватись та розпоряджатись своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Основним завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про виконавче провадження", учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Відповідно до ч.1,2 ст.8 вказаного Закону, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Порядок виплати грошових сум, стягнутих з боржника в межах виконавчого провадження, встановлено ст.45 Закону України " Про виконавче провадження".

Так, передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

У разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, ці суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Як було зазначено вище, оскільки стягнуті з боржника ОСОБА_2 грошові суми не були витребувані стягувачем ОСОБА_1 протягом одного року з дня зарахування на відповідний рахунок органу ДВС, на підставі ч.7 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження", відповідачем стягнуту суму в розмірі 7 726,87 грн за період з 24.09.2014 по було 13.10.2015 було перераховано до Державного бюджету України на рахунок №0239 за платіжними дорученнями № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 314 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, перераховані до Державного бюджету України кошти в сумі 7726,87 грн на підставі вказаних платіжних доручень належать на праві приватної власності ОСОБА_1, яке гарантується Конституцією України та, згідно приписів Цивільного кодексу України, є непорушним.

За приписами статті 45 Бюджетного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року № 787, визначено процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Відповідно до п. 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України (частина 7 статті 45 Бюджетного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету», установлено, що перелік податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (далі - перелік), згідно з додатком, відповідно до якого органом, що контролює справляння надходжень бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21080500 «інші надходження», визначено Державну виконавчу службу.

Цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий, збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №375.

Відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України у випадку виявлення надміру чи помилково перерахованих платежів до бюджетів, справляння яких контролюють органи доходів і зборів, платник податків звертається до цих органів із заявою. Заява може бути подана упродовж 1095 днів з дня виникнення такої переплати.

Зазначена норма також розповсюджується на правовідносини, які стосуються сплати обов'язкових платежів.

З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що механізм повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, передбачає наявність двох обставин, зокрема, подання органу, що контролює справляння надходжень бюджету та заява платника про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, яка складається у довільній формі.

Суд звертає увагу на те, що в Конституції України та ратифікованій Верховною Радою України Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), гарантовані фундаментальні права і свободи людини, серед яких: право на життя, на свободу і особисту недоторканність, право на власність, право на справедливий суд та інші.

В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції було прийнято Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», який узгоджує судові рішення, що приймаються в Україні щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина із європейськими стандартами.

Статтею 17 зазначеного Закону визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Таким чином, ратифікувавши Конвенцію та прийнявши вищевказаний Закон, Україна визнала юрисдикцію Суду, з метою створення в схожих правовідносинах однорідної судової практики, узгодженої з європейською правовою системою, тим самим створивши передумови для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Однією із основоположних задекларованих європейських цінностей є право на власність, тобто право на мирне володіння своїм майном, визначене у статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даній статті, зокрема, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи із наведеного вище, суд дійшов висновку, що перерахування стягнутих з ОСОБА_2 коштів, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1, до Державного бюджету України позбавляє позивача можливості володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2013 №1407 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, зареєстрованого в Міністрестві юстиції України 17.01.2013 за №130/22662, Управління Казначества здійснює, відповідно п.п.11.1;11.3 та 11.7, розрахунково - касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних , спеціальних реєстраційних рахунків розпорядників бюджетних коштів, відкритих в управлінні Казначества, у межах залишку коштів на рахунках.

З огляду на вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного Управління юстиції у Полтавській області, звернутись до Управління Державної казначейської служби у Лохвицькому районі з поданням про здійснення перерахунку на рахунок ОСОБА_1 коштів у сумі 7132 гривні 56 копійок, що стягнуті на користь ОСОБА_1 в порядку виконання судового рішення, які перебували на депозитному рахунку відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції та були перераховані до Державного бюджету України на рахунок № НОМЕР_3 за відповідними платіжними дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачем було доведено обґрунтованість позовних вимог, відтак позов належить задовольнити.

Відповідно до положень частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Лохвицькому районі Полтавської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Лохвицького районного Управління юстиції у Полтавській області, звернутись до Управління Державної казначейської служби у Лохвицькому районі з поданням про здійснення перерахунку на рахунок ОСОБА_1 (ПУАТ "ФІДОБАНК", м. Київ, номер рахунку НОМЕР_2, МФО 300175), ідентифікаційний код: НОМЕР_1, коштів у сумі 7132 (сім тисяч сто тридцять дві) гривні 56 ( п'ятдесят шість) копійок, що стягнуті на користь ОСОБА_1 в порядку виконання судового рішення, які перебували на депозитному рахунку відділу Державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції та були перераховані до Державного бюджету України на рахунок № НОМЕР_3 за платіжними дорученнями: № 2099 від 25.09.2015 року (219 грн. 99 коп.), № 1873 від 02.09.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1633 від 27.07.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1356 від 30.06.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 1144 від 26.05.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 860 від 27.04.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 608 від 31.03.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 395 від 26.02.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 137 від 26.01.2015 року (220 грн. 00 коп.), № 2538 від 26.12.2014 року (220 грн. 00 коп.), № 2200 від 27.11.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1753 від 30.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1440 від 01.09.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1263 від 25.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 819 від 27.05.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1114 від 04.07.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 563 від 10.04.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 356 від 13.03.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 191 від 13.02.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 3004 від 16.01.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 1948 від 29.10.2014 року (207 грн. 25 коп.), № 2177 від 14.10.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 1839 від 11.09.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1632 від 16.08.2013 року (195 грн. 65 коп.), № 1451 від 15.07.2013 року (195 грн. 66 коп.), № 1185 від 12.06.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 966 від 17.05.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 696 від 15.04.2013 року (194 грн. 26 коп.), № 459 від 15.03.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 188 від 12.02.2013 року (190 грн. 56 коп.), № 3516 від 17.01.2013 року (190 грн. 55 коп.), № 2741 від 16.12.2013 року (204 грн. 93 коп.), № 3299 від 19.12.2012 року (162 грн. 35 коп.)„ № 2461 від 18.11.2013 року (198 грн. 44 коп.), № 2991 від 19.11.2012 року (147 грн. 25 коп.).

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Відділу державної виконавчої служби Лохвицького районного управління юстиції () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.А. Іваненко