Справа № 183/4638/15(2а/183/151/15)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2015 рокусправа № 183/4638/15(2а/183/151/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у справі №183/4638/15 (2а/183/151/15) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Центру по нарахуванню і виплати допомоги та здійсненню контролю за правильністю призначення і виплати пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інвалідку війни ІІ групи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та Центру по нарахуванню і виплаті допомог та здійсненню контролю за правильністю призначення і виплаті пенсій і цільових грошових допомог Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому просив:

- вважати відлік строку звернення по адміністративній справі до адміністративного суду 6 місяців згідно ч.2 ст. 99 КАС України з 3 червня 2015 року, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, та обчислення строку звернення до адміністративного суду вести з 03.06.2015;

- визнати протиправними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Дніпропетровської облдержадміністрації в частині недоплати щорічної разової допомоги ОСОБА_1, як інваліду війни ІІ групи до 5 травня;

- стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2013 рік 5042,00грн., 2014 рік 5569,76грн., 2015 рік 5117, 00грн. з урахуванням раніше виплачених коштів усього у сумі 15728,76грн.;

- стягнути за завдані протиправні дії відповідачів у рівних співвідношеннях недораховані суми щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі: інвалідам ІІ групи 8 мінімальних пенсій за віком у відповідності до ч.4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367, як моральну шкоду за 2013-2015 рік, а саме: по 11461,87грн. на користь ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідачів у подальшому нараховувати та сплачувати щорічну до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі: інвалідам війни ІІ групи 8 мінімальних пенсій за віком у відповідність ч.4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367 (зі змінами та доповненнями), Конституції України, Рішень Конституційного Суду України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є інвалідом II групи та має право на допомогу відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким, зокрема, визначено розміри виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня. Згідно із вимогами ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни 2 групи щорічно, до 5 травня, виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. З урахуванням мінімального розміру пенсій за віком ОСОБА_1 повинен був отримати за 2013-2015 р.р. допомогу до 5 травня 22563,76 грн., а отримав 6835 грн., недоплата склала 15728,76 грн. Позич звертався до відповідачів з письмовими листами з проханням привести розмір щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у відповідність до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але ці звернення не задоволені, що призвело до погіршення його здоровя, що відповідно до ст.56 Конституції України надає позивачу право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Про порушення його права на отримання вищевказаної грошової допомоги у більшому розмірі ОСОБА_1 дізнався саме 03.06.2015, тому вважає, що позивач не пропустив 6-ті місячний строк звернення до адміністративного суду.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.08.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що при виплаті ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня у 2013, 2014, 2015 роки права позивача порушені не були, оскільки розмір таких виплат відповідав розміру, встановленому у Постановах Кабінету Міністрів України, який станом на час виплати вказаної соціальної виплати мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Конституції та законів України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу (а.с.42), в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити адміністративний позов. Позивач зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосована норма процесуального законодавства, зокрема, що стосується питання застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом, передбачених ч.2 ст.99 КАС України, який за 2015 рік ще не минув, та в даному випадку не може застосовуватись ст.100 КАС України. Крім того, застосування підзаконного нормативного акту - Постанови Кабнінету Міністрів України № 147 від 31 березня 2015 року при визначенні розміру допомоги суперечить Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», адже законами, які регулюють правовідносини щодо виплати до 5 травня, є Конституція України, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інші акти міжнародного та національного законодавства.

Центр по нарахуванню і виплаті допомоги Дніпропетровської ОДА проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає, що Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено законне та обґрунтоване рішення щодо Центру, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди не підтверджено жодним документом, що свідчив би про душевні страждання позивача, яких він зазнав, на його думку, у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та не надано доказів на підтвердження такого факту.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 є інвалідом II групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а. с.13, 14), зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни II групи, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проти чого відповідачі не заперечують.

ОСОБА_1 звертався до відповідачів з заявою від 03.06.2015 з вимогою провести перерахунок розміру щорічної допомоги до 5 травня за 2013-2015 роки та сплатити заявнику цю допомогу у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком на загальну суму 15728,76 грн. (а. с.15-17).

Листом від 16.06.2015 відповідач-2 повідомив лише про розмір отриманої позивачем щорічної допомоги до 5 травня за 20015 рік (а. с.18).

Листом від 19.06.2015 відповідач-1 повідомив позивача, що розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом по Державний бюджет України, і у відповідності до постанов КМУ, за даними відповідача-2, позивач отримав у 2013 році 2110 грн., у 2014 році 2250 грн.; у 2015 році - 2475 грн. (а. с.20).

Позивач вважає, що відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказана грошова допомога повинна виплачуватись у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, що становить:

- у 2013 році: 894 грн. (мінімальний розмір пенсій за віком) x 8 = 7152 грн., а отримано позивачем 2110 грн.,

- у 2014 році: 977,47 грн. (мінімальний розмір пенсій за віком на 1 травня з урахуванням 3 % індексації) х 8 = 7819,76 грн. а отримано позивачем 2250 грн.;

- у 2015 році: 949 грн. (мінімальний розмір пенсій за віком) x 8 = 7592 грн., а отримано позивачем 2475 грн.

Отже, спірним в межах даної справи є питання виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2013-2015 роках, розмір якої, як вважає позивач, не може встановлюватись постановами Кабінету Міністрів України з огляду на рішення Конституційного Суду України.

Інші позовні вимоги (про стягнення недоплаченої Грошової допомоги за 2013-2015 роки у сумі 15728,76 грн., стягнення у рівних співвідношеннях моральної шкоди у сумі 11461,87 грн. та про зобов'язання відповідачів у подальшому нараховувати та сплачувати щорічну до Грошову допомогу у розмірі: інвалідам війни II групи - 8 мінімальних пенсій за віком у відповідність ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Конституції України, Рішень Конституційного Суду України) є похідними вимогами від основної вимоги, тобто такими, що можуть бути задоволені у разі встановлення судом протиправності оскаржуваних дій відповідачів.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у ч.3 ст.2 КАС України з урахуванням закріпленого ст.9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 № 3551-XII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

У відповідності до ст.13 Закону № 3551-XII в редакції, що відновлена згідно Рішенню Конституційного Суду України № 10рп/2008 від 22.05.2008, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» (п.4 Прикінцевих положень Закону) встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються в порядку та розмірах встановлених Кабінет Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Ці норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» неконституційними не визнані, тому мають застосовуватись до спірних правовідносин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №149 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», установлено, що виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснюватиметься інвалідам війни та колишнім неповнолітнім вязням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народились у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, у наступних розмірах: інвалідам I групи - 2415 гривень; інвалідам II групи - 2110 гривень; інвалідам III групи - 1895 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році позивачу нарахована та виплачена щорічна допомога на оздоровлення, передбачена ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 2110 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №149.

Отже в даному випадку, керуючись приписами постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №149, відповідачі діяли відповідно до приписів чинного законодавства, правові підстави для визнання їх дій протиправними відсутні.

Щодо розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в 2014 році, апеляційний суд також погоджується з судом першої інстанції про правомірність дій відповідачів.

Частиною 3 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що у 2014 році норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст. ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року №102 «Про деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2014 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації, які через відділення зв'язку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, що не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2575 гривень; II групи - 2250 гривень; III групи - 2020 гривень.

Отже виплачуючи позивачу щорічну разову допомогу до 5 травня в 2014 році в розмірі 2250 грн., відповідачі діяли у відповідності до норм чинного на час такої виплати законодавства.

Стосовно виплати позивачу у 2015 році одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 2475 грн. апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що у 2015 році норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст. ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 147 «Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установити, що у 2015 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту іПро жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: 1) інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 14 років) вязням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 2835 гривень; II групи - 2475 гривень; III групи - 2200 гривень.

Отже виплата позивачу як інваліду війни ІІ групи щорічної допомоги до 5 травня за 2015 рік у розмірі 2475 грн. здійснена на основі діючого законодавства.

З приводу делегування певних повноважень у спірних правовідносинах Кабінету Міністрів України апеляційний суд зазначає наступне.

За приписами ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, а також Указами Президента України та Постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування, та інше.

Пунктом 11 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України встановлено, що законом про Державний бюджет України визначаються є додаткові положення, що регламентують процес виконання бюджету.

До числа основних державних соціальних гарантій включаються розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат (ч.2 ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III).

Разом з тим, у пп.2.1 п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду №20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Частиною 2 статті 95 Конституції України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У ч.ч.1, 2 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто саме Законом України про Держбюджет затверджуються будь-які видатки на загальносуспільні потреби, в тому числі, видатки на виплату щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни та учасникам бойових дій.

Зазначене дає підстави для висновку, що встановлення постановою Кабінету Міністрів України розміру виплати разової грошової допомоги учасникам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, вчиняється в межах повноважень останнього та з урахуванням відсутності відповідного регулювання такої виплати Законом та залежно від прожиткового мінімуму.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що станом на час виплати позивачу вказаної соціальної виплати Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Оцінюючи дії відповідачів на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановами Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 149, від 16.04.2014 №102 та від 31.03.2015 № 147, відповідачі діяли на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідачів в частині недоплати щорічної разової допомоги ОСОБА_1, як інваліду війни II групи, до 5 травня відсутні.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про стягнення недоплаченої грошової допомоги за 2013-2015 роки у сумі 15728,76 грн., стягнення у рівних співвідношеннях моральної шкоди у сумі 11461,87 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідачів у подальшому нараховувати та сплачувати щорічну грошову допомогу у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком у відповідності до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Конституції України, Рішень Конституційного Суду України.

Такі вимоги фактично спрямовані на майбутнє, що суперечить завданню адміністративного судочинства, закріпленого в ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи по суті правильно вирішив справу, ухваливши законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Передбачені статтею 202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2015 року у справі №183/4638/15 (2а/183/151/15) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко