Справа № 2-а-73/11
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2015-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-73/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08.10.2015 р. Франківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого-судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1

до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,

з участю третьої особи: ОСОБА_2

про скасування розпорядження, суд

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про скасування розпорядження № 413 від 23.04.2008 року «Про знос надбудови та приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири № 2 на вул. Кн. Ольги, 27».

Свої вимоги мотивує тим, що 23.04.2008 року відповідачем було прийнято розпорядження № 413 «Про знос надбудови та приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири № 2 на вул. Кн. Ольги, 27». Вважає зазначене розпорядження є безпідставне та не обєктивне, оскільки розпочато реконструкцію належної квартири на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації № 753 від 07.08.2007 року, яким було надано дозвіл на здійснення реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням квартири за рахунок добудови і надбудови згідно з ескізним проектом. Зазначений ескізний проект було погоджено із санепідстанцією Франківського району м. Львова, відповідно до рішення Санітарно-епідеміологічної станції Франківського району міста Львова № 3137/01 від 16.11.2006 року. Крім цього, отримано технічне заключения Служби експлуатації внутрішнього будинкового газового обладнання, відповідно до якого надано дозвіл на проведення газифікації зазначеної квартири. Також погоджено технічні умови на водопостачання та водовідведення квартири АДРЕСА_2, відповідно до Довідки Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» № 15-7634 від 24.12.2007 року. Здійснення реконструкції квартири жодним чином не порушує права інших осіб, оскільки будівництво здійснюється виключно над площею належної нам квартири № 2, і не порушує цілісності несучих конструкцій, стін та перегородок, що власністю інших осіб. Крім цього, проведення реконструкції квартири здійснювалося на належній на праві приватної власності земельній ділянці, згідно з ОСОБА_3 про право приватної власності на земельну ділянку, виданого на підставі Ухвали львівської міської ради № 493 від 27.01.2000 року. При цьому дане будівництво здійснюється у відповідності до будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_1, ОСОБА_4 здійснено реконструкцію даної квартири на підставі розпорядження Франківської районної адміністрації № 753 від 07.08.2007 року, яким було надано дозвіл на здійснення реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням квартири за рахунок добудови і надбудови згідно з ескізним проектом.

Зазначений ескізний проект було погоджено із санепідстанцією Франківського району м. Львова, відповідно до рішення Санітарно-епідеміологічної станції Франківського району міста Львова № 3137/01 від 16.11.2006 року.

Крім цього, отримано технічне заключения Служби експлуатації внутрішнього будинкового газового обладнання, відповідно до якого надано дозвіл на проведення газифікації зазначеної квартири та погоджено технічні умови на водопостачання та водовідведення квартири АДРЕСА_2, відповідно до Довідки Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» № 15-7634 від 24.12.2007 року.

На момент розгляду справи позивачка ОСОБА_4 померла, а саме 27.06.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-СГ № 362557 від 28.06.2014 року. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є її чоловік - ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.08.2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами ч.10 цієї статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

23.04.2008 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради винесла розпорядження №413 «Про знос надбудови та приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири № 2 на вул. Кн. Ольги, 27», на основі розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 28.03.2008 року, яким зобовязано ОСОБА_1, ОСОБА_4 співвласників квартири №2 на вул. Кн. Ольги, 27 у місячний термін провести планування квартири у попередній стан, самовільно здійснену надбудову знести.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до постанови Франківського районного суду міста Львова від 07.09.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 року визнано нечинним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №336 від 28.03.2008 року «Про скасування розпорядження районної адміністрації № 753 від 07.08.2008 року «Про реконструкцію квартири АДРЕСА_4».

Отже, оскаржуване у даній справі розпорядження № 413 від 23.04.2008 року «Про знос надбудови та приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири № 2 на вул. Кн. Ольги, 27» піддягає скасуванню, так як скасовано підставу його прийняття.

Окрім цього, у відповідності до положень ч.1 ст.22 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції чинній на час здійснення самочинного будівництва) забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

У статті 100 ЖК України зазначено, що переобладнання і перепланування житлового приміщення здійснюються з метою підвищення їх благоустрою та допускаються за згодою наймача, членів сім'ї які проживають з ним та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до ст.152 цього ж Кодексу переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Суд бере до уваги, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76.

Визначене випливає із аналізу положення п.1.4.1. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, згідно якого переобладнання і перепланування житловий будинків, жилих приміщень допускається робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не допускається перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Цими Правилами визначено що, реконструкція житлового будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення будинку шляхом їх перепланування та переобладнання, надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведення їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог».

Згідно роз'яснення Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 01.07.2006 року «Щодо трактування понять «реконструкція приміщень» та «прибудова», у додатку Б «Терміни та визначення» ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» подається визначення терміну «реконструкція»- перебудова існуючих об'єктів виробничого та цивільного призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня та якості вироблюваної продукції, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміною основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри)».

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

Право на будівництво нерухомого майна мають власники земельних ділянок (ст. 90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 102-1 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на забудову реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (у редакції постанови від 24.01.06 р. № 45), передбачено, зокрема п.4, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Разом з тим, з метою з'ясування законності оскаржуваного розпорядження з перевіркою обставин, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України, судам необхідно встановити чи мав позивач дозвіл виконавчого комітету місцевої ради щодо переобладнання чи перепланування належної йому квартири, в разі здійснення ним такого переобладнання чи перепланування.

Оскільки як встановлено, що дане будівництво здійснюється у відповідності до будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил та з дозволу органу місцевого самоврядування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Крім цього, проведення реконструкції квартири здійснювалося на належній позивачам земельній ділянці, згідно з ОСОБА_3 актом про право власності на земельну ділянку, виданого на підставі Ухвали Львівської міської ради № 493 від 27.01.2000 року.

Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ст. 737 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення; власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

При цьому здійснення реконструкції квартири жодним чином не порушує права інших осіб, оскільки будівництво здійснюється виключно над площею належної позивачу квартири №2 на вул. Кн. Ольги, 27 у м.Львові, і не порушує цілісності несучих конструкцій, стін та перегородок, що є власністю інших осіб.

Згідно ст.6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом.

В рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009, Конституційний Суд України зазначив про те, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав Людини.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько проти України», заява 60750/00).

Крім того, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями. Частина 3 зазначеної статті гарантує звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до ст.ст.11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

А суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення із зазначення способу його здійснення та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, та що представник відповідач доказів правомірності винесення оскаржуваного розпорядження не надав, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 17,18, 69-72, 86, 99, 103-106, 112, 128, 158-163 КАС України,-

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Скасувати розпорядження № 413 від 23.04.2008 року «Про знос надбудови та приведення до попереднього стану самовільно реконструйованої квартири № 2 на вул. Кн. Ольги, 27».

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд м. Львова.

Суддя: Мартинишин М.О.