Справа № 820/6151/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 р. Справа № 820/6151/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015р. по справі № 820/6151/15

за позовом ОСОБА_2

до Курязької виховної колонії ім. А.С. Макаренка управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та забов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Курязької виховної колонії ім. А.С. Макаренка управління державної пенітенціарної служби України в Харківській області (далі відповідач, Курязька виховна колонія ім. А.С. Макаренка УДПтСУ), в якому просив суд: визнати протиправними дії Курязької виховної колонії ім. А.С. Макаренка УДПтСУ щодо порядку нарахування грошової допомоги та компенсації податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомоги ОСОБА_2; стягнути з Курязької виховної колонії ім. А.С. Макаренка УДПтСУ на користь ОСОБА_2 компенсацію податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомоги у розмірі 10921,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідача, а саме того, що грошова допомога нараховувалась частинами протягом травня-жовтня 2014 року, а не в день звільнення позивача, як цього вимагають норми діючого законодавства, його було позбавлено права на отримання компенсації податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомогу у розмірі 10921,39 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм процесуального права, без повного і всебічного зясування обставин справи, що мають значення для справи, а також на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 01.08.1988 року проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України. 14.04.2014 року позивача, ветерана державної Кримінально-виконавчої служби України, було звільнено з Курязької виховної колонії ім. А.С.Макаренка УДПтСУ в Харківській області, на підставі наказу ДПтС України від 16.04.2014 року №42о/с-14.

Згідно грошового атестату №3 від 28.04.2014 року виданого позивачу, йому були зобовязані нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 72809,25 грн.

Після звільнення, грошова допомога позивачу виплачувалась частинами, в тому числі і компенсація податку з доходів фізичних осіб утримана з суми нарахованої вихідної допомоги, а саме протягом травня-жовтня 2014 року, яка надходила на рахунок позивача.

Згідно акту аудиту від 28.10.2014 року вихідна допомога, яка належала до виплати у квітні 2014 року не мала свого відображення на рахунках бухгалтерського обліку, що призвело до заниження боргових зобовязань Установи та викривлення бухгалтерської та фінансової звітності. Нарахування вихідної допомоги працівникам здійснювалась протягом травня-вересня 2014 року, після їх звільнення. Поряд з цим здійснювалася компенсація суми ПДФО, утриманого з суми нарахованої вихідної допомоги, що суперечить вимогам постанови КМУ від 15.01.2004 року №44 "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо нарахування грошової допомоги та виплати компенсації податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомоги ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні відносини регулюються Податковим кодексом України, Постановою Кабінету України №44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу» (далі - Порядок) та наказом Держдепартаменту від 07.10.2009 року №222 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - Інструкція).

Постановою Кабінету Міністрів №44 затверджено Порядок, який визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу у звязку з виконанням ними своїх обовязків під час проходження служби.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.

За змістом пунктів 4, 5 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, відповідно до якого суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

У зв'язку з тим, що вихідна допомога при звільненні є складовою частиною грошового забезпечення, яке виплачується військовослужбовцям у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби та звільнений військовослужбовець на момент набуття права на допомогу виконував військовий обовязок, а тому на нього поширювалася дія п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України.

Таким чином, разом із нарахованою сумою грошового забезпечення повинна бути нарахована і компенсація ПДФО, утриманого із суми грошового забезпечення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.3.1.3 аудиторського звіту від 28.10.2014 року, що міститься в матеріалах справи, протягом періоду, який перевірявся, в порушення вимог ст.116 КЗпП України та п.20.1 наказу Держдепартаменту від 07.10.2009 року №222 «Про затвердження Інструкції про порядок витати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» в Установі не був забезпечений своєчасний та повний розрахунок з працівниками, що звільнялися. Так, перший заступник начальника Установи полковник внутрішньої служби ОСОБА_2, був звільнений 14.04.2014 року (наказ ДПтС України від 16.04.2014 року №42 о/с-14), проте вихідна допомога в сумі 72,8 тис.грн. нарахована не була. Нарахування та виплата здійснювались протягом травня-вересня 2014 року. Перевіркою встановлено, що станом на 01.05.2014 року згідно даних книги «Журнал-головна», заборгованість Установи з виплати грошового забезпечення та заробітної плати була відсутня. Під час аудиту була здійснена перевірка особових карток та розрахунково-платіжних відомостей, в результаті якої встановлено, що протягом періоду, який перевірявся, головним бухгалтером Установи не було забезпечено своєчасне нарахування вихідної допомоги звільненим працівникам. Вихідна допомога, яка належала до виплати у квітні 2014 року не мала свого відображення на рахунках бухгалтерського обліку. Що призвело до заниження боргових зобовязань Установи та викривлення бухгалтерської та фінансової звітності. Нарахування вихідної допомоги вище зазначеним працівникам здійснювалась протягом травня-вересня 2014 року, після їх звільнення. Поряд з цим здійснювалася компенсація суми ПДФО, утриманого з суми нарахованої вихідної допомоги, що суперечить вимогам постанови КМУ від 15.01.2004 року №44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу» (а.с.61).

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, відповідач у день звільнення позивача з військової служби, зобов'язаний був спочатку нарахувати грошову допомогу при звільненні у повному обсязі у розмірі 72809,25 грн., утримати з цього доходу ПДФО за ставкою 15%, який в цей же день у повному обсязі спрямувати на виплату рівноцінної та повної компенсації вказаних втрат доходу, як це передбачено п.5 Постанови КМУ №44 та п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України, а вже після цього виключити позивача зі списків особового складу.

Однак, в день звільнення відповідач не здійснив нарахування грошової допомоги при звільненні як того вимагає ст.116 КЗпП України, не відобразив її в своєму бухгалтерському обліку (про що свідчить аудиторський звіт), що призвело до невиплати позивачу компенсації, на яку він має право у розмірі 10921,39 грн.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у звязку з тим, що на час виплати одноразової грошової допомоги він вже не виконує обов'язки несення служби колегія суддів відхиляє, оскільки несвоєчасна виплата одноразової грошової допомоги (не в день звільнення і проведення розрахунку) сталася з вини самого відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 року у справі № 822/3920/13-а та від 17.12.2014 року у справі №822/3919/13-а.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем порядку нарахування грошової допомоги та компенсації податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомоги ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не довів правомірність своїх дій.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 71 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог позивача стосовно визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дій неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2015р. по справі № 820/6151/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Курязької виховної колонії ім. А.С. Макаренка УДПтСУ щодо порядку нарахування грошової допомоги та компенсації податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомоги ОСОБА_2

Стягнути з Курязької виховної колонії ім. А.С. Макаренка УДПтСУ на користь ОСОБА_2 компенсацію податку з доходів фізичних осіб утриманої з суми нарахованої вихідної допомоги у розмірі 10921,39 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлений 25.12.2015 р.