Справа № 812/837/15
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

812/837/15

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 р. Справа № 812/837/15

Час прийняття постанови: 17 год. 00 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючий суддя: Куденков К.О.;

розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Криворізьке» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі – позивач) звернулось до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Криворізьке» (надалі – відповідач, ПрАТ «Криворізьке») про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у розмірі 284 911,50 грн. та пені у розмірі 5 641,02 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача у зазначеному році становила 418 осіб, у зв’язку із чим, згідно з вимогами частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач у 2013 році повинен був створити 17 робочих місць для працевлаштування інвалідів. Згідно з даними, наданими відповідачем у звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік, середньооблікова чисельність інвалідів – штатних працівників на підприємстві – становила 7 осіб. У зв’язку із зазначеним, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пеню за несвоєчасну сплату цих санкцій за період з 16.04.2014р. по 20.06.2014р.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, якими просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на створення робочих місць для інвалідів та надання відповідної інформації державній службі зайнятості. Відповідач вважає, що ним не було допущено порушення у вигляді не забезпечення права інваліда на працевлаштування.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, не повідомив суд про причини неявки

Враховуючи положення ч.4 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

До суду надана копія звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік (форма №10-ПІ), у якому відповідачем наведено, що: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 418 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність – 7; кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 17; фонд оплати праці штатних працівників – 11 909,3 тисяч гривень; середньорічна заробітна плата штатного працівника – 28 491,00 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів – 284 910.

Вказані відомості також підтверджено у наданому позивачем витягу - інформація за показниками звіту 10-ПІ з ЄІАБ.

На підставі наведеного звіту позивачем здійснено розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2013р. на 284 911,50 грн. та розрахунок суми пені на заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2013 році на суму 5 641,02 грн. (станом на 20.06.2014р.)

Вказані розрахунки здійсненні із показником кількості нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів - 10 осіб.

У матеріалах справи наявний лист Луганського міського центру зайнятості від 17.08.2015р. №30/12-2043, яким Луганський міський центр зайнятості повідомляє, що звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН ПрАТ «Криворізьке» у 2013р. подані 22.05.2013р. (1 вакансія), 30.10.2013р. (1 вакансія), 08.07.2013р. (1 вакансія), 24.07.2013р. (1 вакансія). Також, зазначено про відмову чотирьом особам з обмеженими можливостями в працевлаштуванні у зв’язку з невідповідністю вимогам.

Відповідно до копії листа Брянківського міського центру зайнятості від 25.04.2014р. №04/03-782, потягом 2013п. до Брянківського міського центру зайнятості від відповідача надійшли 12 звітів за формою №3-ПН, у відповідача працевлаштовані три особи з інвалідністю. Також, зазначено, що відмови у працевлаштуванні інвалідів не було.

Відповідачем до суду надана звітність форми №3-ПН про наявність вакансій, яка подавалась до Брянківського міського центру зайнятості у 2013 році, а саме: звіт про наявність вакансій станом на 28.01.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.02.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.03.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.04.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.05.2013р., 12 місць для інвалідів; звіт про наявність вакансій станом на 28.06.2013р., 12 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.07.2013р., 12 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.08.2013р., 10 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.09.2013р., всього 10 вакансій, 6 місць для інвалідів, при цьому, на інші 4 вакансії можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення»; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.10.2013р., всього 10 вакансій, 6 місць для інвалідів, при цьому, на інші 4 вакансії можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення»; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.11.2013р., 10 місць для інвалідів; інформація про попит на робочу силу (вакансії) станом на 28.12.2013р., всього 10 вакансій, 8 місць для інвалідів, при цьому, на інші 2 вакансії можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення».

Також, на підтвердження здійснення заходів щодо створення робочих місць для інвалідів та щодо пошуку інвалідів для працевлаштування відповідачем надані листи ПрАТ «Криворізьке» вих.№24к від 28.03.2013р., вих.№47/к від 27.09.2013р., вих.№58к від 26.12.2013р., вих.№28/к від 25.06.2014р. до начальника управління праці та соціального захисту населення щодо направлення на підприємство для працевлаштування бажаючих інвалідів.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про зайнятість населення», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать: 1) один з батьків або особа, яка їх замінює і: має на утриманні дітей віком до шести років; виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину-інваліда; утримує без одного з подружжя інваліда з дитинства (незалежно від віку) та/або інваліда I групи (незалежно від причини інвалідності); 2) діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу; 3) особи, звільнені після відбуття покарання або примусового лікування; 4) молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу; 5) особи, яким до настання права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" залишилося 10 і менше років; 6) інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; 7) особи, яким виповнилося 15 років та які за згодою одного з батьків або особи, яка їх замінює, можуть, як виняток, прийматися на роботу.

Для працевлаштування зазначених у частині першій цієї статті громадян (крім інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", норматив працевлаштування на роботу яких встановлюється згідно із Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні") підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

Роботодавці самостійно розраховують квоту, зазначену в частині другій цієї статті, з урахуванням чисельності громадян, які на умовах повної зайнятості вже працюють на підприємствах, в установах та організаціях і належать до таких, що неконкурентоспроможні на ринку праці (крім інвалідів), та забезпечують їх працевлаштування самостійно. Роботодавці можуть звернутися за сприянням для працевлаштування даної категорії громадян до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Обов'язковою умовою дотримання роботодавцями квоти вважається працевлаштування таких громадян відповідно до вимог частини другої цієї статті, про що роботодавці інформують щороку центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, у встановленому ним порядку.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов’язковим платежем), обов’язкова сплата яких передбачена законодавством, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв’язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст.18. Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Частинами 1-3 ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Суд зазначає, що працевлаштування інвалідів залежить від їх волевиявлення при зверненні до підприємства чи служби зайнятості.

Таким чином, обов’язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Зазначена правова позиція відображена у висновках Верховного Суду України в постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11 та від 26 червня 2012 року № 21-105а12.

Верховний Суд України дійшов висновку, що на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідач щомісячно протягом року повідомляв Брянківський міський центр зайнятості про наявність у відповідача вакантних робочих місць, на які мали змогу працевлаштуватися й інваліди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вживав заходів, передбачених законодавством, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

При цьому, позивачем не надано доказів наявності безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів у відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для застосування відносно відповідача санкцій, визначених ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» – відсутні, у зв’язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Криворізьке» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені – відмовити повністю.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження та складена у повному обсязі – 12 січня 2016 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.