Справа № 816/4490/15
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2015-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4490/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області , виконувача обов'язків начальника Держспоживінспекції у Полтавській області ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплата коштів за вимушений прогул, стягнення невиплачених при звільненні коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області (надалі відповідач 1 або Держспоживінспекція у Полтавській області), виконувача обов'язків начальника Держспоживінспекції у Полтавській області ОСОБА_3 (надалі - відповідач 2) , якою просила:

- визнати дії посадових осіб Держспоживінспекції у Полтавській області неправомірними і незаконними і скасувати наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 12.10.2015 № 49/К про її звільнення «у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, прогул без поважних причин звільнити з посади 12 жовтня 2015 року за п.п. 3, 4 ст. 40, ст. 41 КЗпП України»;

- поновити її на посаді головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області;

- стягнути з Держспоживінспекції у Полтавській області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі та виходячи із розрахунку на час ухвалення постанови суду;

- стягнути середній заробіток за весь час затримки у видачі трудової книжки та здійсненні повного розрахунку при звільненні у розмірі та виходячи із розрахунку на час ухвалення постанови суду;

- стягнути з Держспоживінспекції у Полтавській області невиплачені кошти при її звільненні;

- стягнути на її користь з Держспоживінспекції у Полтавській області у Полтавській області моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що своє звільнення вважає незаконним та таким, що грубо порушує її конституційне право на працю. Зазначала, що оскаржуваний наказ не містить у собі посилання на конкретні факти порушення нею своїх службових обовязків, визначених посадовою інструкцією головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності Держспоживінспекції у Полтавській області, або порушення законодавства, а також зі змісту наказу не вбачається, які саме службові обовязки вона не виконувала. Пояснювала, що сумлінно виконувала свої обовязки, а тому в її діях відсутнє систематичне невиконання без поважних причин функціональних обовязків. Також вважає, що її неправомірно звинувачено посадовими особами відповідача 1 у вчиненні прогулу 08.09.2015, так як її відсутність на робочому місці з 09 годин до 10-10 годин цього дня пояснюється перебуванням у лікарні, що підтверджується довідкою № 20 (Н) від 18.09.2015, виданої поліклінічним відділенням № 2 4-ї міської клінічної лікарні м. Полтави, та показами свідків. Включення до наказу про звільнення ст. 41 КЗпП України як підстави для її звільнення взагалі вважає безпідставним. На її думку відповідачами неправомірно звільнено її з посади за двома статтями одночасно та ще й за двома пунктами статті 40 вказаного Кодексу, так як чинне законодавство не передбачає звільнення одночасно по декількох підставах, а також без погодження з уповноваженим від трудового колективу та головним спеціалістом юристом.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували, посилаючись на правомірність оскаржуваного наказу. Щодо звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обовязків, пояснювали, що відповідно до наказу від 07.09.2015 № 25/ОС Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1О. було встановлено, що позивач систематично не виконує свої посадові обовязки, які визначені посадовою інструкцією головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності Інспекції, а саме п. 2.7, що підтверджено результатами відповідної перевірки, у звязку з чим її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Наказом від 09.10.2015 № 28/ОС Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1О. позивача також було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Вказане дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача у звязку з порушенням останньою п. 1.8 посадової інструкції, відповідно до якої на час відсутності головного бухгалтера завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності (відпустка) хвороба виконує його обовязки, так 07.09.2015 позивач відмовилася підписати наказ та виконувати покладені обовязки головного бухгалтера так само як і 09.10.2015. Тому при винесенні оспорюваного наказу відповідачами враховано, що порушення трудової дисципліни зі сторони позивача носить систематичний характер. Стосовно правомірності винесення оскаржуваного наказу в частині застосування п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, вказували, що актами від 08.09.2015 про відсутність працівника на робочому місці було зафіксовано відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 09 год до 12 год. 30 хв. та з 14 год. 20 хв. до 15 год.10 хв., що в сукупності складає більше трьох годин протягом робочого дня.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.04.2015 працювала на посаді головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності Держспоживінспекції у Полтавській області.

Наказом від 12.10.2015 № 49/К «Про звільнення ОСОБА_1О.» позивача було звільнено з вищевказаної посади у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, прогул без поважних причин за п.п. 3,4 ст. 40, ст. 41 КЗпП (а.с. 36).

Наказом від 18.11.2015 № 60/К внесено зміни до наказу від 12.10.2015 № 49/К у звязку з виявленням помилки, яким виключено з підстав звільнення ОСОБА_1 статтю 41 КЗпП (а.с. 160).

Таким чином в оскаржуваному наказі визначено дві підстави для звільнення позивача п. 3 та п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України).

Щодо обґрунтованості застосування Держспоживінспекцією у Полтавській області до позивача підстави звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд дійшов таких висновків.

Пунктом 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як було встановлено вище, ОСОБА_1 в Держспоживінспекції у Полтавській області займала посаду головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності.

Згідно посадової інструкції головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності основним завданням даного спеціаліста є документальне оформлення проходження державної служби та трудових відносин працівників установи, участь в організації планування та координації роботи установи, забезпечення організації діловодства відповідно до чинних правил (а.с. 158-159).

За змістом пояснень представників відповідачів 07.09.2015 за дорученням в.о. начальника Держспоживінспекції у Полтавській області ОСОБА_5 від 02.09.2015 (а.с. 156) головними спеціалістами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проведено перевірку особових справ та трудових книжок працівників установи, за результатами якої складено службову записку від 07.09.2015 (а.с. 26), де відображено ряд недоліків, виявлених в ході перевірки, а саме відсутність записів у особових картках про надання відпусток та зарахування окремих працівників до кадрового резерву (копії особових карток на а.с. 162-181).

Наказом від 07.09.2015 № 25/ОС «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1О.» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за вищевказані порушення (а.с. 143).

Пунктом 1.8 посадової інструкції головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності передбачено, що він на час відсутності головного бухгалтера завідувача сектору бухгалтерського обліку (відпустка, хвороба тощо) виконує його обовязки.

Наказом від 07.09.2015 № 24/ОС «Про покладення обовязків головного бухгалтера завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності» у відповідності до вищевказаного пункту посадової інструкції позивача на ОСОБА_1 покладено виконання обовязків головного бухгалтера завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності з 07.09.2015 по день виходу з відпустки ОСОБА_8 (а.с. 23). Відповідно до наказу від 20.07.2015 № 69/В головний бухгалтер завідувач сектору бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_8 з 31.07.2015 по 25.09.2015 перебувала у відпустці.

Однак, як пояснюють представники відповідачів позивач відмовилася виконувати обовязки головного бухгалтера та ознайомлюватися з наказом під підпис, про що складено акт від 07.09.2015 (а.с. 24).

Позивач в судовому засіданні не заперечувала, що вона відмовлялася виконувати обовязки головного бухгалтера, оскільки не мала бухгалтерської освіти та спеціальних знань у цій царині, не мала права підпису бухгалтерських документів та звітності. Пояснювала, що в секторі займалася кадровою роботою та діловодством, а тому вважає неправомірним покладенням на неї виконання обовязків головного бухгалтера.

Наказом від 09.10.2015 № 26/ОС на ОСОБА_1 знову покладено виконання обовязків головного бухгалтера завідувача сектором бухгалтерського обліку та звітності з 09.10.2015 у звязку із тимчасовою непрацездатністю головного бухгалтера завідувача сектору бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_8

У звязку з відмовою позивача виконувати посадові обовязки головного бухгалтера наказом від 09.10.2015 № 28/ОС ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, в тому числі і за відмову позивача виконувати обовязки головного бухгалтера згідно наказу від 07.09.2015 № 24/ОС (а.с. 35).

Як пояснили представники відповідачів, в сукупності вищевказаних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності вони і вбачають систематичність не виконання покладених на неї обовязків.

Підсумовуючи наведене, судом встановлено, що за всі порушення, які були наведені суду та зафіксовані у відповідних службових документах, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган.

При цьому, у даному провадженні судом не надається правова оцінка наказам від 07.09.2015 № 25/ОС та від 09.10.2015 № 28/ОС про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оскільки вони не є предметом розгляду по даній справі. Правова оцінка цим наказам може бути надана у справі № 816/4667/15, у звязку з тим, що ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду про їх оскарження з окремим адміністративним позовом (а.с. 235-236).

Питання проходження позивачем державної служби регулюються Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі Закон № 3723).

Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 за № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема КЗпП України.

Частиною 1 статті 147 КЗпП України встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана, 2) звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону № 3723 до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: 1) попередження про неповну службову відповідність; 2) затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

При цьому, за приписами ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Це правило узгоджується із нормами ч. 1 ст. 61 Конституції України, які забороняють за одне й те саме порушення двічі притягати особу до юридичної відповідальності одного і того ж виду.

Приймаючи до уваги, що відповідачем 1 було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за кожне із наведених вище порушень, то суд дійшов висновку, що Держспоживінспекції у Полтавській області були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України за ті ж самі порушення, оскільки це буде подвійним притягненням її до відповідальності, що суперечить ч. 2 ст. 149 КЗпП України та ст. 61 Конституції України.

З огляду на зазначене, суд погоджується із доводами позивача та її представника про протиправність оскаржуваного наказу від 12.10.2015 № 49/К в частині визначення підстави для звільнення ОСОБА_1 п. 3 ст. 40 КЗпП України, у звязку з чим в цій частині його належить скасувати.

Щодо обґрунтованості застосування Держспоживінспекцією у Полтавській області до позивача підстави звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України суд дійшов таких висновків.

За змістом ст. 139 КЗпП України одним із обовязків працівника є дотримання трудової дисципліни, що включає в себе додержання встановленого режиму роботи та використання робочого часу для продуктивної праці.

Пунктом 4 статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку Держспоживінспекції у Полтавській області, затвердженого зборами трудового колективу додатком № 2 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом, зареєстрованого відділом моніторингу соціальних виплат та охорони праці управління соціального розвитку виконавчого комітету Полтавської міської ради 31.01.2012 за № 32 (а.с. 139-141, 144-148), робочий час в даній установі визначено наступним чином час початку роботи 9.00 год, перерва для відпочинку і харчування з 13.00 год до 13.45 год, кінець роботи 18.00 год, а в пятницю 16.45.

Судом встановлено, що посадовими особами Держспоживінспекції у Полтавській області в.о. начальника ОСОБА_5, головних спеціалістів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 складено 08.09.2015 акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 09.00 год по 12.30 год та з 14.20 год по 15.10 год (а.с. 28, 32). При цьому, в актах вказано, що про причини відсутності ОСОБА_1 відповідача не було повідомлено.

Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За змістом пояснень представників відповідачів, після повідомлення ОСОБА_1 про складення вищевказаних актів в.о. начальника Держспоживінспекції у Полтавській області ОСОБА_5 зажадала пояснень від позивача з приводу причин її відсутності, які остання відмовилася надавати, про що складено відповідні акти від 08.09.2015 (а.с. 30, 33).

В судовому засіданні 17.11.2015 року позивачем долучено до матеріалів справи письмові вимоги керівника відповідача про надання нею пояснень, в тому числі і про причини відсутності її на роботі 08.09.2015 з 09.00 год. до 12.30 год., які як пояснила позивач в.о. начальника ОСОБА_5 залишила у неї на столі 09.09.2015 о 12.10 (а.с. 110-111).

Далі позивач пояснювала, що витребовуваних пояснень не надавала з огляду на те, що її не було ознайомлено із актами від 08.09.2015 про її відсутність на роботі.

Однак, трудове законодавство не передбачає обовязку роботодавця ознайомлювати працівників із актами про відсутність їх на робочому місці. Хоча за змістом показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9 дані акти позивачу були оголошені у їх присутності.

Не надання працівником пояснень, за умови дотримання роботодавцем обовязку зажадати від працівника пояснень, що підтверджується матеріалами справи, не перешкоджає застосуванню стягнення.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 вказувала, що її відсутність на роботі 08.09.2015 з 09.00 год до 10.10 год пояснюється перебуванням у лікарні, що підтверджується довідкою № 20 (Н) від 18.09.2015, виданої поліклінічним відділенням № 24-ї міської клінічної лікарні м. Полтави (а.с. 14). Зазначала, що згідно цієї довідки вона 08.09.2015 з 08.30 год по 09.30 год перебувала на прийомі у лікаря-невролога ОСОБА_10 та голови ЛКК ОСОБА_11 з приводу огляду лікарем та консультації у голови ЛКК.

Судом оглянуто в судовому засіданні оригінал амбулаторної картки позивача, де містяться записи про огляд позивача лікарем 08.09.2015, витяги з цієї картки завірено та приєднано до матеріалів справи (а.с. 221-225).

Суд погоджується з доводами позивача про поважність причин її відсутності на роботі з 09.00 год (початок робочого часу) та до 09.30 год (завершення прийому у лікаря), плюс 30 хвилин на дорогу від поліклініки до роботи суд вважає більш ніж достатнім (з урахуванням відстані та транспортного сполучення, тим більше, що позивач в ході судового розгляду пояснювала, що її підвозив машиною до роботи ОСОБА_2І.).

Однак, дана обставина жодним чином не звільняла позивача обовязку повідомити свого керівника про її затримку та причини такої затримки.

Із показань свідка ОСОБА_5, яка на той час виконувала обовязки начальника Держспоживінспекції у Полтавській області, 08.09.2015 о 09.39 год позивач на її телефон надіслала СМС такого змісту: «Не могу дома закрыть замок, вызвала аварийное открытие. Извините, пожалуйста». Даний запис оглянуто судом у телефоні свідка ОСОБА_12 під час її допиту.

Обґрунтованих пояснень навіщо було направляти керівнику СМС такого змісту, коли позивач згідно вищеописаних розрахунків повинна була б бути на півдорозі до роботи ОСОБА_1 суду не надала. Даний запис може свідчити про те, що в цей час (09.39 год) позивач навіть не збиралася на роботу, а не те щоб бути вже на півдорозі до роботи. При цьому, жодної згадки про лікарню позивачем у цьому записі також не зазначено.

Далі позивач пояснювала, що в цей день з 10.10 год вона перебувала на робочому місці, що підтверджувала показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_13 показав, що бачив на роботі ОСОБА_1 після 10.00 год, коли прийшов на роботу підготуватися до участі в судовому засіданні. Покази даного свідка судом оцінюються критично з огляду на те, що ОСОБА_13 у період з 07.09.2015 по 11.09.2015 перебував у відпустці, що ним не заперечувалося та підтверджується показами свідка ОСОБА_5, що виконувала на той час обовязки начальника установи та підписувала наказ на його відпустку. Крім того, 08.09.2015 за показами ОСОБА_13 в установі Держспоживінспекції у Полтавській області він нікого не бачив, крім ОСОБА_1, так само як і за показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, які були офіційно на роботі в цей час та складали означені акти у відношенні позивача, ОСОБА_13 на роботі ніхто не бачив в цей день.

Свідок ОСОБА_14, який є комендантом адміністративного будинку, де знаходиться установа Держспоживінспекції у Полтавській області, показав, що приблизно біля 12.00 год бачив ОСОБА_1 в коридорі з чайником в приміщенні даної установи.

Формулювання «приблизно» не надають можливості суду встановити чіткі часові межі. Першим актом про відсутність ОСОБА_1 зафіксовано, що вона зявилася на роботі о 12.30 год. Та обставина, що позивач взагалі перебувала на роботі в цей день не оспорюється, питання в тому, в який саме час.

Свідок ОСОБА_15 показала, що приблизно о 14.05 год прибула до керівника Держспоживінспекції у Полтавській області із робочих питань, однак її не виявилося на місці, натомість вона бачила в цей час ОСОБА_1 в її кабінеті. Пояснювала, що чекала керівника приблизно до 14.30, а потім поїхала у справах.

З аналізу наведеного, суд дійшов висновку, що вищевказаними показами свідків не спростовуються відомості, зафіксовані у актах від 08.09.2015 про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 09.00 год по 12.30 год та з 14.20 год по 15.10 год (а.с. 28, 32). Відомості даних актів також підтверджені показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9

Тож з урахуванням визнання судом поважності причини відсутності на роботі ОСОБА_1 у звязку із відвідуванням лікаря з 09.00 до 10.00 (з урахуванням часу добирання до роботи), то за змістом вищевказаних актів у сукупності все одно виходить більше трьох годин відсутності позивача на роботі.

Інших поважних причин відсутності на роботі у вказаний у актах час позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Підсумовуючи наведене, судовим розглядом підтверджено допущення ОСОБА_1 відсутність на роботі більше трьох годин сукупно протягом робочого дня без поважних причин, що є прогулом у розумінні ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вирішуючи питання про дотримання строків притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за прогул у вигляді звільнення судом встановлено, що такі строки не були пропущені.

За приписами ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Прогул позивача було зафіксовано відповідачем 08.09.2015, а притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення відбулося 12.10.2015. При цьому, з 10.09.2015 по 16.09.2015 позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГЧ № 039410 (а.с. 137). Таким чином, при обрахунку строку притягнення позивача до відповідальності відповідачами було дотримано вимоги норми ч. 1 ст. 148 КЗпП України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ від 12.10.2015 № 49/К в частині визначення підстави для звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України «за прогул» є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню в цій частині.

Порушень порядку звільнення ОСОБА_1 судом не встановлено. Доводи позивача про те, що наказ про її звільнення був доведений до її відома поза межами робочого часу спростовуються її ж заявою, яку вона писала на імя в.о. начальника ОСОБА_3 13.10.2015 (а.с. 15), де вказувала, що повідомлення про звільнення вона отримала 12.10.2015 близько 17.37 год, що відповідає встановленому робочому часу відповідача 1.

Доводи позивача про не проведення службового розслідування у звязку з притягненням її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, судом до уваги не приймаються, оскільки випадок «прогулу» не входить до випадків, коли роботодавцем може бути проведено службове розслідування, передбачені Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 13.06.2000 № 950.

Погодження із уповноваженим від трудового колективу та спеціалістом юристом у випадках притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, зокрема за прогул, не передбачено, а ні Колективним договором Держспоживінспекції у Полтавській області, а ні КЗпП України, у звязку з чим суд не приймає дані доводи позивача.

У звязку з цим вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу від 12.10.2015 № 49/К та поновлення її на посаді головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності Держспоживінспекції у Полтавській області є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Окремих дій посадових осіб Держспоживінспекції у Полтавській області, які б порушували трудові права позивача, крім тих, що виразилися у складанні актів та спірних наказів, позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволенню не підлягають через відсутність правових підстав.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Держспоживінспекції у Полтавській області невиплачені кошти при її звільненні та середнього заробітку за весь час затримки у видачі трудової книжки та здійсненні повного розрахунку при звільненні суд дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Позивач у позові не наводила розрахунків коштів, що належали їй при звільненні, та які не були їй виплачені.

Відповідачем на вимогу суду надано розрахунок коштів, належних позивачу при звільненні, у довідці від 24.11.2015 № 06-04/1116 (а.с. 149), а саме 1882,88 грн. (з них 1341,83 грн. нарахована компенсація за невикористану відпустку та 541,05 грн. нарахована заробітна плата за 8 днів жовтня 2015 року), а також надано докази щодо перерахування позивачу належних їй коштів 02.11.2015 (а.с. 149-153).

В ході судового розгляду позивач не погодилася із розміром виплачених коштів, з огляду на та, що у звязку із змінами в законодавстві з 01.09.2015 працівникам бюджетних установ було підвищено посадові оклади, а відповідачем не було враховано цю обставину при обрахунку належних їй сум. В судовому засіданні ОСОБА_1 надала свій розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати (а.с. 232).

На вимогу суду відповідачем здійснено перерахунок належних позивачу при звільненні коштів з урахуванням змін у законодавстві (а.с. 237). Так, згідно проведеного перерахунку суду повідомлено, що недоплата позивачу заробітної плати та компенсації при звільненні становить 643,55 грн. Разом з тим, перерахунком було виявлено, що позивачу здійснено переплату по оплаті лікарняних листів та відпускних за час перебування на лікарняному в загальному розмірі 1123,07 грн. Таким чином, за результатами даного перерахунку ОСОБА_1 необхідно повернути на рахунок установи кошти в загальній сумі 479,52 грн.

Враховуючи наведене, судом не встановлено коштів, що належали позивачу при її звільненні, та не були б їй виплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування затримки розрахунку з позивачем, який належало провести у день її звільнення, відповідач пояснив, що на рахунках Держспоживінспекції у Полтавській області на день звільнення позивача були відсутні кошти на виплату заробітної плати працівникам, оскільки вони є бюджетною організацією та перебувають у стадії реорганізації, а тому не мають постійного кошторису на утримання установи, у звязку з чим потребувалося провести процедуру змін до кошторису установи. Вказували, що одразу після проведення необхідних процедур, кошти були виплачені позивачу (а.с. 150-153).

Суд погоджується, із поважністю наведених відповідачем причин затримки розрахунку із позивачем при звільненні, а також відсутністю вини відповідача у такій затримці.

Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що трудова книжка станом на момент розгляду справи судом перебуває в Держспоживінспекції у Полтавській області.

З даного приводу відповідач пояснював, що ОСОБА_1 після оголошення їй наказу про звільнення від 12.10.2015 о 17.40 год. категорично відмовилася отримувати трудову книжку та розписатися в оголошеному наказі про ознайомлення з ним. Оскільки відповідачем неодноразово надсилалися листи з проханням прийти та забрати трудову книжку, але позивач так і не зявилася для її отримання, тому вона до цього часу зберігається у відповідача.

Позивач в ході судового розгляду не заперечувала, що отримувала повідомлення відповідача з проханням забрати трудову книжку, зокрема, у супровідному про направлення їй копію оскаржуваного наказу про звільнення, який вона отримала, як вказано у позовній заяві, 16.10.2015. Пояснювала, що до відповідача за отриманням трудової книжки не зверталась, оскільки звернулася із даним позовом до суду.

На вимогу суду відповідачем надано в судове засідання оригінал трудової книжки ОСОБА_1, яка оглянута судом та позивачем і його представником в судовому засіданні 29.12.2015. На питання суду «чи бажає позивач отримати трудову книжку в залі суду?» ОСОБА_1 відмовилася.

Приймаючи до уваги поведінку самого позивача, судом не встановлено вини Держспоживінспекції у Полтавській області у затримці видачі трудової книжки позивачу, що виключає відповідальність роботодавця за ч. 5 ст. 235 КЗпП України. Перешкод для отримання ОСОБА_1 трудової книжки судом не встановлено, для цього потрібна лише її воля та бажання.

За таких обставин, вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплата коштів за вимушений прогул, стягнення невиплачених при звільненні коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 12.10.2015 № 49/К в частині визначення підстави для звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору бухгалтерського обліку та звітності за пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України - у зв'язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 04 січня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько