Справа № 819/3485/15
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3485/15

11 січня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чепенюк О.В.,

суддів Дерех Н.В., Подлісної І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3, ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4, в якому просила зобовязати управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України зареєструвати за нею право власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 7а.

До початку судового розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_5 подав до суду заяву про зміну (збільшення) позовних вимог від 22.12.2015 року (а. с. 37-39), у якій позовні вимоги предявив до державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3, ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України та просив: 1) скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25568067 від 26.10.2015 року; 2) зобов'язати ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію за нею права власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 7а, та зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 7а. Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 року заява про зміну позовних вимог відповідно до статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) прийнята судом та приєднана до справи.

В подальшому представник позивача подав до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог від 11.01.2016 року, в якій просив розглядати справу лише за однією позовною вимогою про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25568067 від 26.10.2015 року (а. с. 102).

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

21.05.2015 року між позивачкою та ОСОБА_4 було укладено договір позики, виконання зобовязань за яким забезпечувалось іпотекою; предметом іпотеки були будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, 7а. У звязку з невиконанням ОСОБА_4 умов договору позики та неповерненням позики у визначені терміни, позивачка набула право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до реєстраційної служби Тернопільського управління юстиції Тернопільської області про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що було предметом іпотеки згідно з договором іпотеки від 21.05.2015 року.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 № 25568067 від 26.10.2015 року позивачці відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таку відмову ОСОБА_1 вважає протиправною та безпідставною з посиланням на вимоги пунктів 36, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868. Виходячи з переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, не передбачена подача рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки та звіту про оцінку предмету іпотеки, як зазначив державний реєстратор в оскаржуваному рішенні як підставу для відмови у проведенні державної реєстрації речового права.

Представник позивача у судовому засіданні 30.12.2015 року позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у адміністративному позові, в подальшому подав заяву про уточнення позовних вимог, про що зазначено вище, та одночасно просив справу розглядати за відсутності позивача та представника. Уточнені позовні вимоги підтримує (а. с. 102).

Представник відповідача ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України подала до суду письмові заперечення від 23.12.2015 року (а. с. 53-55). У судовому засіданні 30.12.2015 року позовні вимоги не визнала та зазначила, що відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться державний реєстратор. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Вказані вимоги Закону щодо заборони втручання у діяльність державних реєстраторів прав на нерухоме майно, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, стосуються також Міністерства юстиції України незалежно від того, чи перебувають державні реєстратори у трудових відносинах з ним. Отже, на думку представника відповідача, Міністерство юстиції України, як орган державної влади, в силу положень законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не може впливати на прийняття державними реєстраторами рішень щодо реєстрації прав або відмови у ній.

В подальшому представник відповідача ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України, ознайомившись з заявою представника позивачки про уточнення позовних вимог, подала до суду письмову заяву від 11.01.2016 року про розгляд справи у порядку письмового провадження (а. с. 104).

Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 подала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову (а. с. 108-109), в яких позовні вимоги не визнала та зазначила, що за результатами розгляду заяви позивачки у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснено перевірку документів, що подані для державної реєстрації прав та встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: всупереч умов поданого до реєстрації договору іпотеки не було подано письмового рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки та звіту про оцінку предмету іпотеки.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У зв'язку з тим, що сторонами кредитних відносин обрано саме такий спосіб звернення стягнення як перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитних зобов'язань позичальника (передбачений статтею 37 Закону України «Про іпотеку»), то вважається, що саме на державного реєстратора права власності на нерухоме майно як єдину державну (позасудову) інстанцію та суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок перевірки дотримання вимог чинного законодавства в ході реалізації переходу права власності.

У рішенні від 26.10.2015 року № 25568067 зазначено обставини, які стали передумовою застосування підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до статті 24 Закону. На думку відповідача, таке рішення про відмову у державній реєстрації права власності прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відповідач просила в позові відмовити.

Відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3, у судове засідання 30.12.2015 року, 11.01.2016 року не прибула, проте одночасно з запереченнями проти адміністративного позову подала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи заяву представника позивача від 11.01.2016 року про уточнення позовних вимог суд розглядає дану справу лише в межах уточнених позовних вимог, а саме в частині оскарження рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25568067 від 26.10.2015 року, предявлену до відповідача - державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 (а. с. 102).

У звязку з поданням особами, які беруть участь у справі, заяв про розгляд справи за їх відсутності, то відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 374 580 грн. на строк до 01.07.2015 року. Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 629 (а. с. 6).

Згідно з пунктом 12 договору позики виконання зобов'язання за цим договором, забезпечується іпотекою, предметом іпотеки є будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: місто Тернопіль, вулиця Галицька, 7А, загальною площею - 211,7 кв. м., що належать ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 36458782, виданого 18.04.2015 року реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

На виконання пункту 12 договору позики 21.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки. Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: місто Тернопіль, вулиця Галицька, 7А, загальною площею - 211,7 кв. м., а саме: 1) будівля гаража літера «Г» - 136,9 кв.м., а саме: 1 - гараж 26,2 кв. м., 2 - гараж 26,9 кв.м., 3 - гараж 83,8 кв. м., 2) приміщення складу літера «Д» - 74,8 кв.м., а саме: 1 склад - 69,2 кв.м., 2 - побутова кімната 5,6 кв. м., що належать ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 36458782, виданого 18.04.2015 року реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області (а. с. 8-13). Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 631.

У зв'язку з укладенням вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_7 накладена заборона на відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 на праві власності (а. с. 14-15).

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 позику у розмірі 374 580 грн. у строк, встановлений умовами договору позики, тобто до 01.07.2015 року, ОСОБА_1 не повернуто, у звязку з чим 02.07.2015 року позивачка надіслала на адресу ОСОБА_4 повідомлення про порушення договору позики від 21.05.2015 року, в якому просила повернути надані нею кошти протягом 30 днів з моменту отримання вказаного повідомлення (а. с. 16). Одночасно у такому повідомленні ОСОБА_1 наголошувала, що у разі його невиконання, нею буде проведено стягнення на предмет іпотеки.

05.07.2015 року ОСОБА_4 отримав повідомлення, проте в термін 30 днів так і не повернув кошти надані йому позивачкою в позику (а. с. 17).

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки врегульований сторонами в розділі 5 договору іпотеки від 21.05.2015 року. Так, відповідно до пункту 5.4 договору іпотеки за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог іпотекодержателя): пункт 5.4.1: у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець (ОСОБА_4В.) передає у власність іпотекодержателю (ОСОБА_1В.) предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він передає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей догорів та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя має силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

17.09.2015 року ОСОБА_1 прийнято рішення про прийняття у власність предмета іпотеки: нерухомого майна - будівель та споруд, що знаходяться за адресою: місто Тернопіль, вулиця Галицька, 7А, загальною площею - 211,7 кв. м. (а. с. 103).

Також судом встановлено, що 22.09.2015 року представник позивачки ОСОБА_5 подав до реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 21.05.2015 року та відповідні документи згідно з їх переліком, наведеним у картці прийому заяви № 24623876 (а. с. 59-80, 106), у тому числі копії договорів позики від 21.05.2015 року та іпотеки від 21.05.2015 року, свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану ОСОБА_1 іпотекодавцеві ОСОБА_4, в якій зазначено зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, заяву ОСОБА_4 про отримання повідомлення (письмової вимоги про усунення порушень) ОСОБА_1 як документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем (боржником) письмової вимоги іпотекодержателя.

За результатами розгляду заяви державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25568067 від 26.10.2015 року у звязку з тим, що документи, подані для державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: всупереч умов поданого до реєстрації договору іпотеки не було подано письмового рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки та звіту про оцінку предмету іпотеки (а. с. 19). Скасування даного рішення є предметом позовних вимог.

Оцінюючи правомірність рішення відповідача як субєкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні субєкти.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року № 435-IV зі змінами та доповненнями (далі по тексту ЦК України), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV у відповідній редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до 01.01.2016 року (далі по тексту Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Порядок № 868).

Відповідно до частин першої, другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Як передбачено пунктом 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав; нерухоме майно це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 9 Закон № 1952-IV державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Частиною першою статті 19 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Стаття 24 Закону № 1952-IV передбачає перелік підстав, за яких державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації (пункти 8, 13, 20 Порядку № 868).

Відповідно до пункту 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З оскаржуваного рішення та письмових заперечень відповідача вбачається, що підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень була та обставина, що подані заявником документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: всупереч умов поданого до реєстрації договору іпотеки не було надано письмового рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки та звіту про оцінку предмету іпотеки (а. с. 19).

Наведеним вище Порядком № 868 визначено вичерпний перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, необхідність подання письмового рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки та звіту про оцінку предмету іпотеки, пунктом 46 Порядку № 868 не передбачена.

При цьому, суд звертає увагу, що до 12.02.2014 року діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, пункт 34 якого передбачав, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі;

3) звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

4) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли предметом іпотеки є земельна ділянка та в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про її кадастровий номер);

5) заставну (у разі, коли іпотечним договором передбачено її видачу).

Проте, даний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703 втратив чинність з 12.02.2014 року. Діючий на момент виникнення спірних правовідносин Порядок № 868 не визначав обовязковим поданням державному реєстратору для державної реєстрації речових прав звіту про оцінку предмету іпотеки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, правовою підставою передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким відповідно до статті 36 зазначеного Закону, також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі щодо задоволення вимог іпотекодержателя вказаним способом.

Позивачка надала реєстраційній службі усі необхідні документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до вимог пункту 46 Порядку № 868.

Крім того, з пояснень представника позивачки та матеріалів адміністративної справи (а. с. 103) вбачається, що у ОСОБА_1 є в наявності відповідне рішення прийняте нею як іпотекодержателем про прийняття у власність предмету іпотеки, проте таке рішення не подавалось державному реєстратору через відсутність такого документу у переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, передбачених пунктом 46 Порядку № 868. Додатково будь-які документи державним реєстратором у ОСОБА_1 не витребовувались.

Відповідно до статті 22 Закону № 1952-IV у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Як встановлено судом, рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію відповідачем у справі не приймалося, що, у свою чергу, позбавило позивачку можливості подати для проведення державної реєстрації додаткові документи, у разі їх необхідності.

Підстави для відмови в державній реєстрації перелічені в статті 24 Закону № 1952-IV. Законодавець визначив перелік підстав, за яких державний реєстратор, встановивши їх наявність, може прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. При цьому, вказані норми визначають вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації прав, а також положення Закону № 1952-IV надають можливість державному реєстратору у разі необхідності витребовувати додаткові документи і відомості у заявника.

Суд звертає увагу, що така відмова має бути прийнята у відповідності до статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У спірному випадку державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 такі вимоги недотриманні, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений законами України, необґрунтовано, не врахувавши усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не використавши свої повноваження, що надані законом.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог статті 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Отже, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 № 25568067 від 26.10.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачкою при поданні адміністративного позову за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 487,20 грн. згідно з квитанцією № 0..1 від 03.12.2015 року (а. с. 3).

Керуючись статтями 2, 11, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_3 № 25568067 від 26 жовтня 2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 державної реєстрації Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп., сплачений згідно з квитанцією № 0..1 від 03.12.2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

Суддя Дерех Н.В.

Суддя Подлісна І.М.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.