Справа № 804/9506/15
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/9506/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2015 року

справа № 804/9506/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року

у справі №804/9506/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг»

до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська

про визнання рішення незаконним та зобов’язання вчинити певні дії,–

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, відмовлено у задоволені позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 липня 2015 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях товариство з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» просить залишити апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська без задоволення, а постанову без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» звернулося до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою від 01 березня 2011 року №1 про проведення перевірки та повернення зайво сплачених сум до Пенсійного фонду.

Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, на підставі направлення на перевірку від 28 квітня 2011 року №052, проведено позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» з питань дотримання вимог законодавства щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, інших платежів та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду за період з 01 січня 2008 року по 31 січня 2011 року, за результатами якої складено довідку від 29 квітня 2011 року №050.

16 травня 2011 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою від 10 травня 2011 року №2 про повернення переплати по страховим внескам до Пенсійного фонду.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся до суду.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг» зареєстровано платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом від 24 червня 2010 року.

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування», цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплату пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формується за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов’язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до абзацу 36 статті 1 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов’язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які йому підлягають; платники страхових внесків, їх права та обов’язки і порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внескам.

Згідно з пунктом 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об’єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об’єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи – підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб – підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, – для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону та які, відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону, є платниками страхових внесків і зобов’язані, на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 цього ж Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» передбачено, що страхові внески є цільовим загальнообов’язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов’язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно до частини 13 статті 20 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Облік надходжень і витрат коштів Пенсійного фонду відповідно до частини 1 статті 76 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» здійснюють виконавчі органи Пенсійного фонду.

Згідно з пунктом 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків та інших платежів (у тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб’єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування) повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків. Надалі цей пункт був виключений на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 22 жовтня 2010 року №25-1.

Згідно з підпунктами 7.1, 7.2 пункту 7 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов’язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 року №2-4 (чинного на час виникнення спірних відносин), порядок повернення платнику сум переплати (страхових внесків) визначається чинним законодавством, зокрема, зайво або помилково внесені суми платежів до Пенсійного фонду повертаються платнику цих платежів на підставі заяви платника. Правила цього Порядку діяли до 1 січня 2011 року.

Разом з тим, з 1 січня 2011 року набрав чинності Порядок зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування або повернення помилково сплачених коштів, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-1 (чинний на час виникнення спірних відносин), правила якого визначали, зокрема, процедуру повернення коштів помилкової або надмірної сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів на відповідний рахунок органу Пенсійного фонду, відкритий в органах Держказначейства для їх зарахування, відповідно до встановленого розміру єдиного внеску (пункт 4 Порядку зарахування єдиного внеску). Механізм повернення надміру сплачених страхових внесків аналогічний тому, який діяв до 1 січня 2011 року.

Указом Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», установлено правила (спосіб) та механізм сплати окремих видів податків та обов’язкових платежів для визначених цим актом суб’єктів малого підприємництва.

Так, згідно з абзацами 4-9 пункту 3 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», суб’єкти підприємницької діяльності-юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Держказначейства, а ці відділення наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до Державного бюджету України – 20 %; до місцевого бюджету – 23 %; до Пенсійного фонду України – 42 %; на обов’язкове соціальне страхування – 15 % (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення – 4 %) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності, а також зумовлених народженням та похованням.

При цьому, згідно з пунктом 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва», суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов’язкових платежів), зокрема збору на обов’язкове соціальне страхування.

Відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб’єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Держказначейства від 29 грудня 1998 року № 107, суми єдиного податку, сплаченого платником цього платежу, зараховуються на окремий рахунок, відкритий на ім’я органу Держказначейства, за балансовим рахунком «Кошти Державного бюджету цільового характеру» , обробляються і реєструються.

Згідно з пунктом 5 Порядку зарахування, розмежування і обліку єдиного податку суб’єктів малого підприємництва, суми єдиного податку суб’єктів малого підприємництва між державним бюджетом, місцевим бюджетом, Пенсійним фондом України, Фондом соціального страхування у співвідношенні, встановленому Указом № 727/98, розмежовуються, записуються у відповідних відомостях і згідно з платіжними дорученням перераховуються, зокрема, до Пенсійного фонду України – на рахунки Пенсійного фонду.

У пункті 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз’яснення Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727» (чинної на час виникнення спірних відносин) щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб’єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57 % нарахованого єдиного податку на рахунки органів Пенсійного фонду України як частину суми єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування.

З аналізу зазначених норм убачається, що Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов’язкових внесків, зборів (обов’язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов’язкових платежів, у тому числі і збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що положення Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, суми страхового внеску, які відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням перерахована на рахунки органу Пенсійного фонду України і облікована ним як страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а отже, до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування».

Отже, якщо суб’єкт підприємницької діяльності-юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва» та Законів України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» і «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів Пенсійного фонду і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень частини тринадцятої статті 20 Закону України «Про загальнообов’язкове держане пенсійне страхування» та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сплачена суб’єктами підприємницької діяльності – юридичними особами, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, частина сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів Пенсійного фонду України, зараховується в рахунок сплати страхових платежів, у зв’язку з чим на них поширюється законодавство щодо порядку повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ДОПАС-Кривий Ріг».

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,–

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2015 року – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим