Справа № 816/4446/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4446/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Петрукович Ю.О.

представника позивача: ОСОБА_1,

представника третьої особи: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_4, головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_5, головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_6, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_4, головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_5, головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_6, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання протиправними дій при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_3, яка викладена на нотаріальному бланку ВРР 565476.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на початку 2013 року ОСОБА_3 дізнався про те, що колишня дружина ОСОБА_7 вивезла за кордон до Швейцарії доньку ОСОБА_8. При цьому свого дозволу на виїзд дитини позивач не давав. Із відповіді УСБ України в Полтавській області від 16 жовтня 2015 року позивачу стало відомо, що у ході досудового слідства встановлено, що співробітниками Міністерства юстиції України неправомірно проставлений штамп апостиля на заяві від імені ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, яка засвідчена 28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та викладена на нотаріальному бланку ВРР 565476, тобто у порушення нормативно-правових актів, що регулюють процедуру його виконання. Так, у жовтні 2012 року працівниками Міністерства юстиції України була проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВВР №566476. Зазначений бланк на момент перевірки, у відповідності до інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №59409197 від 08 жовтня 2012 року значився викраденим. Про зазначене було відомо працівникам Міністерства юстиції України, які у подальшому незаконно проставили на заяві (бланк серії ВВР №565476) штамп апостилю.

Позивач наголошує, що внаслідок протиправних дій відповідачів стало можливим незаконне вивезення малолітньої доньки ОСОБА_3 із України у Швейцарію.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи /а.с. 88-89/, про причини неявки не повідомили, клопотань не надали.

У своїх письмових запереченнях відповідач ОСОБА_4 зазначала, що перевірку справжності спеціальних бланків нотаріальних документів, прийнятих від ОСОБА_10, у тому числі спеціального бланку нотаріального документа серії ВРР №565476, на якому була викладена заява ОСОБА_3, було проведено провідним спеціалістом Відділу ОСОБА_5. Про факт виявлення інформації, що код витрачання цього бланку 25-викрадений, провідний спеціаліст ОСОБА_5 відповідача ОСОБА_4 не повідомила, а лише зробила відповідну відмітку про перевірку нотаріального бланку у заяві. Після здійснення перевірку вказаного бланку, цей та інші документи були передані на підпис відповідачу ОСОБА_4 Відповідач зауважувала, що згідно посадової інструкції до начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_4 не передбачено проведення повторної перевірки виконаних працівниками Відділу завдань, документів.

Крім того, відповідач звертала увагу суду на пропущення позивачем строків звернення до суду з позовом, оскільки ОСОБА_3 було відомо про факт незаконного вивозу до Швейцарії малолітньої доньки ОСОБА_8 у 2013 році, про що зазначав позивач у своїх зверненнях до Міністерства юстиції України починаючи з 21 лютого 2013 року.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїх письмових запереченнях зазначав, що протиправність посадових осіб Міністерства юстиції України встановлена службовим розслідуванням, за наслідками якого їм оголошено попередження, тому у суду відсутні підстави для повторного визнання дій посадових осіб протиправними.

Згідно частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за даної явки та наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що на початку 2013 року ОСОБА_3 дізнався про те, що ОСОБА_7 вивезла за кордон до Швейцарії їхню доньку ОСОБА_8. При цьому свого дозволу на виїзд дитини позивач не надавав.

Звернувшись до посольства Швейцарії в Україні ОСОБА_3 отримав інформацію та документи на підставі яких була надана віза його доньці для виїзду у Швейцарію. Зясувалося, що для того щоб отримати візу для доньки ОСОБА_7 надала до посольства Швейцарії в Україні нотаріально завірену заяву від імені ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, яка засвідчена 28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та викладена на нотаріальному бланку ВРР 565476 /а.с. 10/.

На зазначеній нотаріально засвідченій заяві 08 жовтня 2012 року посадовою особою Міністерства юстиції України, ОСОБА_4, був проставлений апостиль /а.с. 10, зворотній бік/. Тим самим засвідчено дійсність статусу, підпису та печатки нотаріуса ОСОБА_9 Згідно із Гаазькою конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року зазначений документ є чинними в усіх країнах-учасницях конвенції.

Позивач стверджує, що заяви про надання дозволу на виїзд доньки ОСОБА_8 за кордон ніколи не підписував, а тому звернувся до правоохоронних органів із заявою про підробку документа та незаконне переміщення дитини через державний кордон України.

На даний час Управління СБУ в Полтавській області здійснює кримінальне провадження №0000221, що підтверджується листом слідчого відділу від 16 жовтня 2015 року №66/6/2-2531 /а.с. 13/.

Також, позивач звернувся до нотаріуса у місті Полтаві та отримав скорочений ОСОБА_10 з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, №65739160 від 28 березня 2013 року /а.с. 92/, згідно якого бланк нотаріального документа ВРР 565476 значиться як витрачений 15 травня 2012 року, код витрачання бланка: 25 викрадений. Бланк значився за Четвертою Київською державною нотаріальною конторою.

Приватний нотаріус ОСОБА_9 на звернення позивача листом від 26 квітня 2013 року повідомив, що бланк серії ВРР№565476 ним не отримувався та не використовувався. За реєстровим №1479 підпис на заяві про згоду батька на виїзд його доньки за кордон ним не засвідчувався. 28 вересня 2012 року ОСОБА_3 для вчинення нотаріальних дій до ОСОБА_9 не звертався /а.с. 94/.

Згідно відповіді Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області від 03 квітня 2013 року №10/6039 працівниками міліції була перевірена книга реєстру нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_9 У зазначеній книзі не мається записів про складання нотаріального документа від імені ОСОБА_3 /а.с. 93/.

В кінці березня 2013 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Міністерства юстиції України із заявою щодо незаконного вивозу до Швейцарії доньки ОСОБА_8.

Міністерство юстиції України 26 квітня 2013 року листом №О-5148/131 надало відповідь про те, що позбавлено можливості надати відомості щодо серії та номера спеціального бланка нотаріальних документів, на якому було проставлено апостиль, зареєстрований за №2-13666 /а.с. 11/.

Представник позивача ОСОБА_11 повторно звернувся із запитом до Міністерства юстиції України за розясненнями, чи підлягають перевірці спеціальні бланки нотаріальних документів перед проставленням апостиля.

Листом від 27 травня 2013 року №К-6851/131 за підписом заступника Міністра ОСОБА_12, було повідомлено, що на сектор правової допомоги та легалізації документів законодавством не покладено обовязків щодо перевірки бланків за даними Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів /а.с. 12/.

Як стверджує у своєму позові позивач, отримавши такі розяснення від центрального органу державної виконавчої влади в особі Міністерства юстиції України ОСОБА_3 був переконаний у тому, що державні службовці такого рівня не вчиняли протиправних дій та процедура проставлення апостиля була законною.

Зважаючи на те, що кримінальне провадження у справі про незаконне переміщення доньки позивача через державний кордон України, ще не закінчилося, 09 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до УСБ України в Полтавській області із заявою про надання інформації щодо того чи прийняте у справі остаточне рішення та чи встановлено факт підробки документа. Одночасно позивачем подано клопотання про отримання копій документів.

Із відповіді УСБ України в Полтавській області від 16 жовтня 2015 року №66/6-2531 позивачу стало відомо, що у ході досудового слідства встановлено, що співробітниками Міністерства юстиції України неправомірно проставлений штамп апостиля на заяві від імені ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, яка засвідчена 28 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та викладена на нотаріальному бланку ВРР 565476, тобто у порушення вимог нормативно-правових актів, що регулюють процедуру його виконання. У листі зазначено, що у жовтні 2012 року працівниками Міністерства юстиції України була проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВРР №566476. Зазначений бланк на момент перевірки, у відповідності до інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №59409197 від 08 жовтня 2012 року значився викраденим. При цьому, у листі наголошено, що про це було відомо працівникам Міністерства юстиції України, які у подальшому незаконно проставили на заяві (бланк серії ВРР №565476) штамп апостилю.

Таким чином, саме з відповіді УСБ України в Полтавській області від 16 жовтня 2015 року №66/6-2531 позивач дізнався про те, що працівникам Міністерства юстиції України, було відомо про факт викрадення бланку, які у подальшому незаконно проставили на заяві (бланк серії ВРР №565476) штамп апостилю.

Позивач не погодився із діями відповідачів при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам суд виходить з наступного.

Порядок проставлення апостиля на документах врегульований наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України та Міністерства юстиції України від 05 грудня 2003 року №237/803/151/5 «Про затвердження Правил проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, та підготовки Міністерством юстиції України нотаріально оформлених документів для подальшої консульської легалізації».

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №395, Міністерство юстиції, зокрема, проставляє апостиль на офіційних документах, що видаються органами юстиції та судами, а також на призначених для використання та території іноземних держав документах, що оформлюються нотаріусами.

Повноваження щодо проставлення апостиля у Міністерстві юстиції України покладено на сектор правової допомоги та легалізації документів Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу.

Згідно пункту 3 Порядку проставлення апостиля в Міністерстві юстиції України на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, та підготовки Міністерством юстиції України нотаріально оформлених документів для подальшої консульської легалізації від 25 вересня 2012 року №1418/5 (який був чинним станом на дату проставлення апостиля), проставлення апостиля включає звірку відповідності підпису та якості, в якій виступала особа, що підписала документ, а також відбитків печатки та/або штампа, проставлених на документі, зразкам, що є наявними у справах Міністерства юстиції України або були витребувані.

Пунктом 7 Правил проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених наказом Міністерства юстиції України, Міністерства освіти і науки, Міністерства закордонних справ, від 05 грудня 2003 року №237/803/151/5, документи, подані для проставлення апостиля, розглядаються відповідними компетентними органами, визначеними в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року №61 "Про надання повноважень на проставлення апостиля, передбаченого Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" (далі - компетентні органи). Компетентні органи з'ясовують: чи підлягають подані документи проставленню апостиля.

Із відповіді УСБ України в Полтавській області від 16 жовтня 2015 року №66/6-2531 вбачається, що позивачу було надано копії матеріалів кримінального провадження на 37 аркушах, серед яких, надано копію наказу заступника Міністра юстиції України, ОСОБА_12, від 03 червня 2013 року, №634/к «Про попередження ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5В.», службові записки, протоколи допиту свідків.

Зі змісту наказу заступника Міністра юстиції України, ОСОБА_12, від 03 червня 2013 року, №634/к «Про попередження ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5В.» судом встановлено, що перевіркою фактів викладених у зазначеній заяві встановлено, що 8 жовтня 2012 року працівниками Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу проставлено штамп апостиля на спеціальному бланку нотаріального документу серії ВРР №565476, на якому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 28 вересня 2012 року було засвідчено справжність підпису ОСОБА_3

Водночас було встановлено, що даний бланк поданий на легалізацію, згідно відомостей інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, значиться як викрадений. ОСОБА_5, (на той час обіймала посаду провідного спеціаліста відділу правової допомоги та легалізації документів Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу) була проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВРР №565476, на якому викладена заява ОСОБА_3 про, що свідчить сформована нею інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №59409197 від 08 жовтня 2012 року та встановлено, що код витрачання цього бланку зазначено, як викрадений. Про виявлений факт ОСОБА_5 не повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_4 та подала документи на реєстрацію. Крім того, провідним спеціалістом відділу ОСОБА_6 при реєстрації апостилю було допущено технічну помилку і вказаний апостиль зареєстровано в Журналі реєстрації проставлення апостилів за №2-13673 замість вказаного на документі №2-13666. За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_4, начальником відділу правової допомоги та легалізації документів, належним чином не проведено перевірку поданих їй на підпис документів.

Зазначеним вище наказом відповідачів було попереджено про недопущення у подальшому фактів порушення вимог нормативно-правових актів, що регулюють процедуру проставлення апостиля /а.с. 14/.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи третьої особи, що накладення на відповідачів дисциплінарного стягнення у вигляді попередження є підставою для відмови у визнанні дій відповідачів протиправними, оскільки, оголошення посадовим особам міністерства юстиції України не може обмежувати права ОСОБА_3 на захист своїх інтересів у суді.

Більш того, зі змісту заперечень третьої особи вбачається, що Міністерство юстиції України погоджується із допущенням з боку відповідачів протиправних дій, проте вважає, що оголошення посадовим особам попередження є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Також, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача ОСОБА_4 щодо відсутності у її діях під час проставлення апостилю протиправності, оскільки про виявлений факт ОСОБА_5 не повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_4, а подала документи їй на реєстрацію, з огляду на наступне.

Зі змісту дослідженої у судовому засіданні копії апостилю вбачається, що останній підписаний начальником відділу Департаменту Мінюсту ОСОБА_4, отже, зазначена особа несе пряму відповідальність за підписані нею документи, незалежно від того, чи перевіряла вона їх на відповідність вимогам законодавства, чи поклалася на довіру своїм підлеглим.

Відповідачами не заперечується, що бланк, поданий на легалізацію, згідно відомостей інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, значився як викрадений.

Відповідачем ОСОБА_5 була проведена перевірка справжності спеціального бланку нотаріального документу серії ВРР №565476, на якому викладена заява ОСОБА_3 та встановлено, що код витрачання цього бланку зазначено, як викрадений.

Про виявленний факт ОСОБА_5 не повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_4 та подала документи на реєстрацію.

ОСОБА_4, начальником відділу правової допомоги та легалізації документів, належним чином не проведено перевірку поданих їй на підпис документів.

Провідним спеціалістом відділу ОСОБА_6 при реєстрації апостилю було допущено технічну помилку і вказаний апостиль зареєстровано в Журналі реєстрації проставлення апостилів за №2-13673 замість вказаного на документі №2-13666.

Тобто, кожним із відповідачів було вчинено порушення при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_3, яка викладена на нотаріальному бланку ВРР 565476, що свідчить про протиправність їх дій, які у подальшому призвели до незаконного вивезення доньки позивача закордон.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення правомірності дій покладено на посадових осіб Міністерства юстиції України.

Відповідачі не довели правомірність своїх дій.

Відповідно до положень частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_4, головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_5, головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_6, третя особа: Міністерство юстиції України про визнання дій протиправними задовольнити.

Визнати протиправними дії начальника відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_4, головного спеціаліста відділу організації державної реєстрації речових прав на нерухоме майно нотаріусами Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_5, головного спеціаліста сектору правової допомоги та легалізації документів Управління нотаріату та фінансового моніторингу Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу ОСОБА_6 при здійсненні процедури проставлення апостиля від 08 жовтня 2012 року №2-13666 на заяві, складеній від імені ОСОБА_3, яка викладена на нотаріальному бланку ВРР 565476.

Стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 487,20 грн /чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок/.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова