Справа № 819/2325/15
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/10179/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства юстиції України та апеляційну скаргу Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича Міністерства юстиції України, третьої особи - Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича, Міністерства юстиції України, третьої особи Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича від 15 лютого 2014 року за № 10942725; зобов'язати Міністерство юстиції України зареєструвати за ним право власності на гараж НОМЕР_1 загальною площею 57,8 м?, який розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що відмова відповідача у державній реєстрації права на гараж є з формальних підстав та нею він протиправно обмежений у реалізації свого права на даний об'єкт.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення № 10942725 від 15 лютого 2014 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Березуцького Євгена Юрійовича. Зобов'язано Міністерство юстиції України зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на гараж НОМЕР_1 загальною площею 57,8м?, який розташований в АДРЕСА_1.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржили Міністерство юстиції України та Головне Територіальне управління юстиції у Тернопільській області, подавши відповідні апеляційні скарги.

Зокрема, Міністерство юстиції України в поданій апеляційній скарзі, вважаючи, що при винесенні рішення судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено посилання на недоведені обставини та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, в зв'язку з чим просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не може змінити установлену законодавством процедуру розгляду документів та прийняти рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, перебираючи на себе функції державного реєстратора.

Головне Територіальне управління юстиції у Тернопільській області в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що судом першої інстанції оскаржувану постанову винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить таку скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що зобов'язавши провести державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно, суд фактично вирішив питання про визнання права власності за ОСОБА_1, що не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Березуцький Євген Юрійович прийняв рішення №10942725, яким відмовив у державній реєстрації права власності на гараж НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_1. Вказане рішення про відмову у державній реєстрації права власності позивач отримав 30 липня 2015 року.

Відмовляючи у державній реєстрації прав та їх обтяжень державний реєстратор виходив з того, що подані документи не відповідають вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідно до якої текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання. В рішенні суду відсутні відомості про місце проживання заявника, та зазначено неповну адресу гаражу. Таким чином, подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Суд першої інстанції, скасовуючи рішення державного реєстратора, виходив з того, що про формальність відмови відповідача свідчить, те що підставою відмови державний реєстратор зазначив відсутність в рішенні суду відомостей про місце проживання заявника та те, що зазначено неповну адресу гаражу.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до наданих у ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» термінів, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація) це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до визначених ст.8 цього ж Закону повноважень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації (п. 1 ч.1).

Повноваження державного реєстратора встановлені ч.2 ст.9 Закону, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлений ч. 1 ст.15 Закону та полягає в наступному:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою тощо.

Процедуру проведення державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно даного Порядку № 703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Перелік таких документів для здійснення державної реєстрації прав визначено пунктами 27-30 Порядку №703.

Відповідно до п. 27 Порядку №703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5 2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5 4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5 5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5 6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, оскільки подані позивачем документи, не відповідали зазначеним вище вимогам та не давали змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, колегія суддів приходить до висновку, що рішення державного реєстратора від 15 лютого 2014 року за № 10942725 винесене в межах наданих повноважень та у відповідності до вищезазначених норм закону, а тому позовні вимоги в частині скасування такого рішення до задоволення не підлягають.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в силу норми ч. 3 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Щодо вимог про зобов'язання відповідача в особі державного реєстратора зареєструвати право власності на гараж НОМЕР_1 загальною площею 57,8 м?, який розташований по АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Відтак, вказані позовні вимоги суперечить повноваженням адміністративного суду. Крім того, колегія суддів відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині з тих підстав, що вони є похідними від первинної.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про неповноту з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Відтак, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, п.1,3,4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України та Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 року у справі № 819/2325/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська