Справа № 819/403/14-а
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

819/403/14-a

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2016р. Справа № 876/4054/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Яворського І.О.,

судді Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові

апеляційну скаргу Комунального підприємства “Водоканал-Сервіс”

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.03.2014р. у справі №819/403/14-а

за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області

до Комунального підприємства “Водоканал-Сервіс”

про зобов’язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2015р. позивач: Державна фінансова інспекція в Тернопільській області звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Комунального підприємства “Водоканал-сервіс” про зобов’язання виконати пункт 2,3 вимог 19.11.2013р. №19-07-13-14/8201.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ДФІ в Тернопільській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП “Водоканал–сервіс” за період з 01.07.2011р. по 31.08.2013р. за результатами якої складено акт від 01.11.2013p. №07-20/209 яким встановлено порушення вимог чинного законодавства. ДФІ в Тернопільській області 19.11.2013p. направлено на адресу відповідача вимогу №19-07-13-14/8201 “Про усунення порушень фінансової дисципліни” (надалі - Вимога), однак, відповідачем вказані вимоги ДФІ не були виконані у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду.

За результатами розгляду справи Тернопільський окружний адміністративний суд позов задоволив, оскільки органи державного фінансового контролю мають право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги позивача є законними, підставними та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, КП “Водоканал-Сервіс” оскаржило її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що протягом тривалого часу жодних послуг з утримання будинків та прибудинкових територій не надає. Відповідачем подавалися позови про стягнення з власників таких квартир коштів на утримання прибудинкової території, Гусятинським районним судом у позові було відмовлено, у зв’язку з безпідставністю позовних вимог. За пред’явлення зазначених позовів комунальне підприємство понесло лише втрати. Жодних підстав для примусового укладення договорів із власниками квартир та нарахування їм плати за надання послуг немає. Апелянт вказує, що постанову суду першої інстанції не можливо буде виконувати. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, а справу направити на новий розгляд.

З урахуванням вимог п.1 ч.1 ст.197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегією суддів апеляційного суду встановлено наступне:

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що на виконання плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Тернопільській області на ІІІ квартал 2013р. проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності КП “Водоканал–сервіс” за період з 01.07.2011р. по 31.08.2013р., за результатами якої складено акт від 01.11.2013p. № 07-20/209.

Ревізією встановлено, що надання послуг з утримання будинків, які перебувають на балансі КП “Водоканал – сервіс”, споруд та прибудинкових територій в ревізійному періоді Підприємством здійснювалось на основі базового тарифу, встановленого рішеннями третьої сесії п'ятого скликання Гусятинської селищної ради від 04.09.2006p. № 131 (з подальшими змінами відповідно до рішення позачергової сесії п'ятого скликання Гусятинської селищної ради від 31.03.2010p. № 1311) і який становить 0,42грн. за 1 кв.м. загальної площі без урахування ПДВ.

В структурі тарифу закладено поточний ремонт - 0,20грн. за 1 кв.м., технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем водопостачання та водовідведення - 0,20 грн. за 1 кв.м, рентабельність - 0,02 грн.

Ревізією встановлено, що Підприємством проводиться водопостачання та водовідведення по внутрішньо будинкових мережах і системах по яких проводяться технічне обслуговування з відповідними матеріальним витратами, витратами на утримання техніка та слюсарів-сантехніків житлового фонду, інші витрати. Таким чином, підприємство несло певні матеріальні витрати на утримання будинків.

Проте, в порушення вищевказаних вимог ст. 1, 15 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, та рішень селищної ради, відповідно до щомісячних наказів директора КП "Водоканал-сервіс", нарахування плати з утримання будинків в ревізійному періоді не проводилося, або проводилася частково в розмірі 25% від встановленого тарифу (за липень, серпень 2011р.). У відповідності до цих наказів, підставою для не нарахування є ненадання відповідних послуг.

Крім того, актом встановлено, що відповідно до п.10 рішення третьої сесії п'ятого скликання Гусятинської селищної ради від 04.09.2006p. № 131, у разі відмови власників квартир від укладання договорів, по таких квартирах Підприємство зобов'язане проводити нарахування плати відповідно до загальних норм, а стягнення плати вирішувати в установленому законом порядку.

У зв'язку з виявленим порушенням, позивачу були пред'явлені вимоги від 19.11.2013p. №19-07-13-14/8201. На час розгляду справи, п.2, 3 вказаних вимог ДФІ в Тернопільській області до КП “Водоканал – сервіс” не виконано, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до ст.2 Закону України “Про основні засади здійснення державного фінансового контролю”, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Відповідно вимог до п.7 ст.10 вищезазначеного Закону, органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до п.35 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Відповідно до п.46, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно з п.50, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір, згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

У державної фінансової інспекції наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов. Для досягнення поставленої мети - усунення порушень вимог законодавства щодо повернення коштів, фінансова інспекція не повинна ставити вимогу про проведення претензійно-позовної роботи, оскільки її результат непередбачуваний заздалегідь.

Відносно вимог про відшкодування за рахунок винних осіб, які допустили зайві грошові виплати (ст.ст.133-136 КзПП), слід зазначити, що вимогами статтей 133, 134 КЗпП України передбачено випадки повної та неповної відповідальності. Одночасно з тим, всупереч пункту 35 Порядку, пропонуючи позивачу відшкодувати шкоду за рахунок винних осіб, таких осіб не зазначає, як і не підтверджує факт існування осіб, вина у відповідному правопорушенні яких встановлена у передбачений законом спосіб.

За змістом вказаних положень законодавства вбачається, що відповідач здійснює фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Відповідний контроль здійснюється шляхом проведення ревізії. У випадку встановлення порушень законодавства, відповідач має право пред'являти письмову вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства. Між тим, зміст вимоги відповідача повинен узгоджуватись з приписами чинного законодавства, що, зокрема, означає те, що вимога повинна містити вичерпну вказівку підконтрольному суб'єкту щодо вчинення дій, які відповідно до норм законодавства будуть направлені на усунення порушених вимог закону.

Оскільки вимоги державної фінансової інспекції, які позивач просить зобов’язати виконати відповідача є неправомірними, такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив правомірність поставлених вимог державної фінансової інспекції та прийшов до помилкового висновку, що позовні вимоги про зобов’язання виконання таких є правомірними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства “Водоканал-Сервіс” на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.03.2014р. у справі №819/403/14-а за позовом Державної фінансової інспекції в Тернопільській області до Комунального підприємства “Водоканал-Сервіс” про зобов’язання вчинити дії, - задоволити.

2. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.03.2014р. у справі №819/403/14-а, - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.О. Яворський

Суддя В.П. Сапіга