Справа № 817/3227/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3227/15

10 грудня 2015 року 14год. 31хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення, вимоги та рішеня;

ВСТАНОВИВ:

Суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 (по тексту постанови - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (по тексту постанови - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.10.2015 року про збільшення суму грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, в сумі 20759грн. 65коп., з них за основним платежем: у розмірі 13839грн. 77коп., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 6919грн. 88коп., вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2015 року №Ф-38 в сумі 28525грн. 29коп., рішення № НОМЕР_1 від 05.10.2015року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1426,27грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт перевірки не відображає фактичні обставини справи, зазначені в ньому порушення вимог податкового законодавства є надуманими, висновки перевірки упередженими та не підтверджені документами. Позивач наголосив, що господарські операції позивача по перевезенню вантажів підтверджені належним чином оформленими первинними документами. Крім того, в акті перевірки не вказується на ненадання відповідних первинних документів зі сторони позивача або їх невідповідність встановленим вимогам. Так, враховуючи протиправність податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 05.10.2015року, позивач вважає що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2015 року №Ф-38 та рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску - є також протиправні та підлягають скасуванню. З таких обставин, позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав заперечення на адміністративний позов, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що перевіркою встановлено, що витрати по наданню послуг міжнародного перевезення вантажів протягом 2014 року, позивачем списувалися по частині переїздів не пропорційно до отриманого доходу. Тобто, відповідно до наданих документів дохід отриманий від таких переїздів менше витрат, що включені платником до складу валових витрат по даних кругорейсах, що суперечить нормах податкового законодавства. Оскільки, витрати повинні списуватися пропорційно до отриманого по здійсненій фінансовій операції доходу. Разом з тим, у звязку з встановленим порушенням донарахована сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2014 рік. Отже, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірними та таким, що прийнятті в межах чинного законодавства. Таким чином, з підстав зазначених в судовому засіданні та долучених доказів, представник відповідача просив в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що в період з 08.09.2015 року по 21.09.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області) проводилася документальна планова виїзна перевірка ОСОБА_3, рнокпп НОМЕР_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, про що складено відповідний акт перевірки від 28.09.2015року № 145//17-16-17-01-19 (далі - акт перевірки від 28.09.2015року № 145//17-16-17-01-19)(а.с.54-79).

На підставі вказаного акту перевірки від 28.09.2015року № 145//17-16-17-01-19, ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2015 року про збільшення суму грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, в сумі 20759грн. 65коп., з них за основним платежем: у розмірі 13839грн. 77коп., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 6919грн. 88коп.(а.с.5).

Поряд з цим, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 28.09.2015 року №Ф-38 в сумі 28525грн. 29коп.(а.с.7).

Крім того, заступником начальника ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області прийнято рішення № НОМЕР_1 від 05.10.2015року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1426грн. 27коп. (а.с.6).

У ході судового розгляду справи, судом встановлено та підтверджено актом перевірки від 28.09.2015року №145//17-16-17-01-19, що в перевіряючий період суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3 здійснював такі види господарської діяльності: надання послуг перевезення вантажними автомобілями на митній території України та за її межами.

Висновками акта перевірки від 28.09.2015року № 145//17-16-17-01-19 встановлено порушення позивачем:

1) вимог п. 138.2, п.138.4 ст. 138, статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (із змінами доповненнями), а саме відображення перекручених даних в податковій декларації про доходи, що призвело до заниження оподаткованого доходу за 2014 рік на суму 90 456грн.75коп.

Відповідно до п. 164.1, п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року ( із змінами доповненнями) по даним перевірки донарахована сума податку з доходів фізичною осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2014 рік становить 13839,77 грн.

2) вимог п.2, ч.1, ст.7, ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VІ, проведеною перевіркою донарахована сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за ставкою 34,7% всього становить 28 525грн. 29коп., а саме: за 2014 р. - 28 525грн. 29 коп.

3) за результатами перевірки в декларації за грудень 2015 року зменшено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового періоду наступного звітного року (рядок 24) на 12 254грн.

Не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням № від 05.10.2015 року, вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 28.09.2015 року №Ф-38, та рішення № НОМЕР_1 від 05.10.2015року про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду.

Разом з тим, в обґрунтування заперечень відповідачем зазначено, що платником податків надавалися послуги міжнародного перевезення вантажів, витрати по яких протягом 2014 року списані по частині переїздів не пропорційно до отриманого доходу, чим порушено пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області зазначило, що по переїздах наведених в додатку 1 до акту перевірки від 28.09.2015року № 145//17-16-17-01-19, суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 списувалися витрати понаднормово на суму 10 069грн. 27коп., тобто відповідно до наданих документів дохід, отриманий від таких переїздів за межі України менше витрат, що включені платником до складу валових витрат по даних кругорейсах, що суперечить нормам законодавства.

Також, відповідач зазначив, що розбіжність у валових витратах за 2014 рік на суму 69295,30грн. виникла у звязку із тим, що позивачем до складу валових витрат віднесено витрати понесені на подачу автомобілів до пункту завантаження. А згідно із документів, що підтверджують списання пального, встановлено, що замовники послуг проводили оплату перевезень від пункту навантаження до пункту розвантаження.

Крім того, контролюючим органом не прийнято до складу витрат, витрати на прибирально-мийні роботи у сумі 11 092грн. 18 коп., оскільки дані витрати не є операційними витратами.

На думку фіскального органу, відповідно до результатів перевірки, чистий дохід платника за 2014 рік становить 159 718 грн. 02 коп., що на 90 456 грн. 75коп. більше ніж задекларовано. Як наслідок, відображення суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 некоректних даних в податковій декларації про отримані доходи, призвело до заниження оподаткованого доходу за 2014 рік на суму 90 456грн. 75коп.

Однак, з даними висновками відповідача, які покладені в основу оскаржуваних рішень, суд не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до п.135.2 ст. 135 Податкового кодексу України (далі - ПК України) доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.138.4 витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п.177.5 ст.177 ПК України).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Разом з тим, частиною 1 та 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон України від 16.07.1999 №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.2 Наказу Міністерства фінансів України Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 №88 (далі іменується Положення №88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Як встановлено судом та документально підтверджено матеріалами справи, витрати позивачем визначені згідно: товарно-транспортних накладних; міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR); подорожніх листів; витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів; актів здачі-приймання виконаних робіт; чеків про платні послуги, документів на оплату дорожніх зборів, послуг банків, витрат на утримання основних засобів та інших витрат(а. с. 88-216).

Крім того, вказані документи надавалися позивачем під час проведення перевірки контролюючому органу. Застережень щодо їх відсутності та невідповідності вимогам законодавства не встановлювалося.

Згідно п. 3 Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року №65 (далі Методичні рекомендації від 05.02.2001 року №65), собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

Згідно п. 30 Методичних рекомендацій від 05.02.2001 року №65, до виробничої собівартості перевезень включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; загальновиробничі витрати.

Пунктом 32 визначено, що до статті калькуляції Прямі матеріальні витрати включається вартість усіх видів пально-мастильних та інших матеріалів (включаючи транспортно-заготівельні витрати), що використані як безпосередньо на виконання перевезень (робіт, послуг), так і на технологічні операції в процесі підготовки рухомого складу до експлуатації, а також витрати пально-мастильних матеріалів на допоміжно-службовий, учбово-тренувальний та невиробничий нальоти годин.

Зі змісту вказаної норми слідує, що паливно-мастильні матеріали, використані на пробіг автомобіля без вантажу, в розрізі конкретного перевезення є прямими витратами на вказане перевезення. Відтак, позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат суми, сплачені при придбанні пального, витраченого при виконанні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

При розгляді справи з'ясовано, що пальне на конкретний маршрут списувалося згідно подорожніх листів в повному обсязі як використане на виконання замовлення на перевезення, а замовники послуг проводили оплату вантажних перевезень від пункту навантаження до пункту розвантаження.

Вартість перевезення вантажу узгоджується з урахуванням руху (подачі) транспортного засобу до місця завантаження та/або з місця розвантаження до гаража чи наступного місця призначення, що є складовою частиною послуги. Сам процес надання автомобіля під завантаження, транспортування вантажу, розвантаження, та доставка автомобіля від пункту розвантаження до місця його зберігання є діями, які супроводжують одну господарську операцію і без наявності хоча б однієї із них, господарська операція відбутися не може.

Тому, оподаткуванню підлягають всі дії: з пункту вибуття транспортного засобу до пункту завантаження і до моменту його повернення в пункт зберігання або відбуття від пункту розвантаження в інший пункт завантаження для здійснення іншої господарської операції. А пальне, використане під час руху по маршруту транспортного засобу без вантажу під навантаження або після розвантаження слід вважати таким, що використане у господарській діяльності.

В ході розгляду справи встановлено, що господарські операції по перевезенню вантажів у міжнародному сполученні підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а твердження, які б свідчили про завищення валових витрат не знайшли свого підтвердження. Крім того, витрати понесені суб`єктом підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 на подачу автомобілів до пункту завантаження пов'язані з його підприємницькою діяльністю з метою отримання доходу. Доказів використання ним пального, не пов'язане із господарською діяльністю, у акті перевірки не зазначено.

А тому, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що документи, на підставі яких позивач включив суми до складу витрат, відповідають критеріям первинного документу, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарських операцій. Подані первинні документи та документи фінансової звітності містять інформацію щодо змісту господарських операцій та підтверджують факт здійснення господарських операцій. Більше того, вказані документи відповідають встановленій формі заповнення, ідентифікують час, місце та суть господарської операції (оплати послуг), відображають вартість послуг. Зауважень від відповідача з приводу долучених документів не надходило.

Відтак, зазначені дії позивача щодо формування та відображення витрат є правомірними та такими, що не забороняються нормами ПК України. Наявні у матеріалах справи докази визнаються судом належними та допустимими у розумінні Закону України №996-XIV та Положення №88.

Натомість, висновки викладені в акті перевірки від 28.09.2015року № 145//17-16-17-01-19 щодо відображення некоректних даних в податковій декларації про доходи, списання витрат по частині переїздів непропорційно до отриманого доходу, про призвело до заниження оподаткованого доходу за 2014 рік, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2015 року про збільшення суму грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, в сумі 20759грн. 65коп., з них за основним платежем: у розмірі 13839грн. 77коп., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 6919грн. 88коп - є необґрунтованим та безпідставним.

Що стосується висновків фіскального органу щодо встановлення порушень вимог п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон України від 08.07.2010 року №2464-VI), за наслідками яких донарахована сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2014 рік у розмірі 28 525грн. 29коп., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI).

Оскільки, судом встановлено, що суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 вірно визначено розмір оподаткованого доходу за 2014 рік, який є базою нарахування єдиного соціального внеску, то вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2015 року №Ф-38 в сумі 28525грн. 29коп. - є неправомірною, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, згідно з пп.3 п.11 ст.25 Закону від 08.07.2010 року №2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як встановлено судом, на визначення розміру єдиного соціального внеску за оскаржуваною вимогою та розміру застосованої до позивача штрафної санкції за оскаржуваним рішення № НОМЕР_1 від 05.10.2015року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 1426,27грн., мали вплив висновки контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2014 рік.

У зв'язку з не підтвердженням в ході судового розгляду справи висновків контролюючого органу про необхідність збільшення чистого оподатковуваного доходу за 2014 рік, нарахування єдиного внеску за 2014 року - безпідставним є застосування штрафної санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до рішення № НОМЕР_1 від 05.10.2015року.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності та обґрунтованості прийнятих рішень. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги - є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача - суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 507, 12 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № від 05.10.2015.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області №Ф-38 від 28.09.2015.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 05.10.2015 року .

Присудити на користь позивача - суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 507, 12 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.