Справа № 808/8565/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року о/об 10 год. 42 хв.Справа № 808/8565/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

за участю:

позивач - ОСОБА_2 особа посвідчується паспортом серія СА № 701520

представник позивача - ОСОБА_4 діє на підставі договору №7 від 25.11.2015,

особа посвідчується паспортом серія СА № 821573

відповідач - не прибув

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_2 (далі - позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 жовтня 2015 року ОСОБА_2, подала заяву за реєстраційним номером № 13791674 до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 (нинішнє прізвище «Шаповалов») ОСОБА_6 на 77/100 частин квартири, здійсненої 13 лютого 1995 року ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 189 за № 34823. Позивач зазначає, що до заяви були надані всі документи для проведення скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на 77/100 частин квартири. Однак Державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 посилаючись на пункт 2.15.2 пункту 2.15 Порядку №3500/5 від 12 грудня 2011 року відмовила у скасуванні реєстрації прав власності на 77/100 частини, зареєстрованого за ОСОБА_5 на обєкт нерухомого майна, а саме квартиру № 119 у житловому будинку № 45 по вулиці Грязнова у м. Запоріжжі. Позивач зазначає, що таке рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 02 грудня 2015 року не прибув. В судовому засіданні 25 листопада 2015 року проти позову заперечував з підстав викладених у запереченнях відповідно до яких зазначив, що у рішенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/448/15-ц від 03 вересня 2015 року вказано лише скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 (нинішнє прізвище «Шаповалов») ОСОБА_6 на 77/100 частини квартири, здійснену 13 лютого 1995 року ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі №189 за № 34823, що не відповідає дійсності, бо на підставі свідоцтва про право власності №59 від 12 січня 1995 року, виданого Виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів, 77/100 частини квартири 119 у житловому будинку 45 по вулиці Грязнова у місті Запоріжжя належить на праві приватної спільної сумісної власності, що і зареєстровано за усіма вказаними співвласниками відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідач зазначає, що у результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, тобто скасовується повністю запис про право власності, а саме в даному випадку право приватної спільної сумісної власності 77/100 частин комунальної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за громадянами: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, що порушує права інших співвласників квартири, за якими право власності залишається дійсними та унеможливлює проведення відповідних реєстраційних дій. Таким чином, вказує на те, що, державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у скасуванні, з підстави подані документи не відповідають вимогам, тому, що державний реєстратор не має законних підстав для внесення запису про скасування державної реєстрації прав, так як заявником не подано рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Вказує на те, що державним реєстратором не було порушено жодного з приписів чинного законодавства, що регулює питання порядку проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 02 грудня 2015 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

15 жовтня 2015 року ОСОБА_2, подала заяву за реєстраційним номером № 13791674 до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 (нинішнє прізвище «Шаповалов») ОСОБА_6 на 77/100 частин квартири, здійсненої 13 лютого 1995 року ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 189 за № 34823.

Позивачем до заяви зокрема додано: рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №331/448/15-ц від 03 вересня 2015 року провадження № 2/331/459/15, свідоцтво про право власності на житло № 59 від 12 січня 1995 року, видане виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів 12 січня 1995 року.

15 жовтня 2015 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 прийнято рішення №25303951 «Про відмову у скасуванні».

ОСОБА_2, не погоджуючись з такими діями Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3, звернувся із позовом до суду.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ № 703 (далі - Порядок № 703), Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ № 1141, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3502/5.

Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються Цивільним кодексом України № 435-IV від 16 січня 2003 року.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно преамбули Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Статтею 3 Закону № 1952-IV визначено, що Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 1952-IV, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1952-IV, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Згідно частини 4 статті 15 Закону № 1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

За вимогами частини 1 статті 19 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/448/15-ц від 03 вересня 2015 року зокрема:

- скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 (нинішнє прізвище «Шаповалов») на 77/100 частин квартири, здійснену 13 лютого 1995 року ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 189 за № 34823.

- визнано, що право спільної сумісної власності на 77/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 набули ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_12 (прізвище до укладення шлюбу «Цупрова») ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло №59 від 12 січня 1995 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів 12 січня 1995 року.

Рішення у справі № 331/448/15-ц від 03 вересня 2015 року набрало законної сили 29 вересня 2015 року.

Так, згідно п. 27 Порядку № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема серед іншого, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, передбачено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав державний реєстратор вносить до відповідного розділу Державного реєстру прав такі відомості:

1) підстава для скасування державної реєстрації прав: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 2) реєстраційний номер, дата та час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться записи про скасування державної реєстрації прав; 3) підстава для внесення записів про скасування державної реєстрації прав: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 4) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

Суд звертає увагу на те, що законодавець чітко визначає дії державного реєстратора, щодо скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду таких прав.

Також суд наголошує на тому, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ № 703, Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ № 1141, Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 не надає альтернативи Державному виконавцю, а зобовязує його здійснити скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду.

Відповідач в запереченнях зазначає, що у результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав, тобто скасовується повністю запис про право власності на усіх учасників права спільної сумісної власності.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки законодавцем не передбачено таких повноважень у Державного реєстратора. До того ж Державний реєстратор повинен внести запис до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/448/15-ц від 03 вересня 2015 року вирішено скасувати лише державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 (нинішнє прізвище «Шаповалов») на 77/100 частин квартири, здійснену 13 лютого 1995 року ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 189 за № 34823, а не усіх учасників права спільної сумісної власності на 77/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Також, необхідно зазначити, що рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя визнано право спільної сумісної власності на 77/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_2, ОСОБА_12 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 59 від 12 січня 1995 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що підпунктом 2.10 пункту 2 Порядку № 3502/5 встановлено, що за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державним реєстратором прийнято рішення №25303951 від 15 жовтня 2015 року «Про відмову у скасуванні» на підставі підпункту 2.15.2 пункту 2.15 Порядку № 3502/5.

Відповідно до пункту 2.15 Порядку №3502/5 орган державної реєстрації прав або нотаріус у день прийняття заяви видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав або відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав разом з документами, що подавалися заявником для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав.

У разі коли заявник особисто отримує зазначені документи, він пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, зазначені в пункті 2.3 цього розділу. Після отримання документів заявник повертає органові державної реєстрації прав або нотаріусу картку прийому заяви з відміткою про отримання відповідних документів, яка підписується ним із зазначенням дати та часу їх отримання.

Орган державної реєстрації прав або нотаріус не повертає заяву, документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав.

Суд звертає увагу відповідача на те, що пункт 2.15 Порядку №3502/5 не містить підстав відповідно до, яких можливе прийняття рішення «Про відмову у скасуванні».

При досліджені спірного рішення, судом встановлені визначені відповідачем підстави відмови. Зазначено, що заявлене право вже зареєстровано, подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Встановлена невідповідність дійсності судового рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя.

У підтвердження зазначених підстав відповідачем доказів не надано.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Отже, враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що рішення Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3 №25303951 від 15 жовтня 2015 року «Про відмову у скасуванні» є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України, враховуючи, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 12, 14, 86, 94, 158 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 25305951 від 15 жовтня 2015 року Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_3.

Зобов'язати Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 вчинити дії щодо внесення запису до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 (нинішнє прізвище «Шаповалов») ОСОБА_6 на 77/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_4.

Судові витрати у розмірі 974,40 (девятсот сімдесят чотири гривні 40 копійок) стягнути з Запорізького міського управління юстиції (ідентифікаційний код 33378184) на користь ОСОБА_2.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов