Справа № 465/3728/15-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

16.12.2015 року Франківський районний суд м.Львова

в складі: головуючої- судді ОСОБА_1

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради

про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до відповідача ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №576 від 17.12.2014 року.

Позов мотивує тим, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане житлове приміщення розташоване на першому поверсі будинку, яке складається з двох житлових кімнат загальною площею-42,9 кв.м. з усіма комунальними вигодами, та належить її на праві приватної власності разом із сином ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_5. Вона з метою поліпшення житлових умов за погодженням зі своїми дітьми співвласниками квартири провела часткове перепланування житлового приміщення та заборонила жителям квартири, розташованої над її житловим приміщенням використовувати вентиляційного стояка в якості каналізаційного. Розпорядженням районної адміністрації за №576 від 17 грудня 2014 року її зобовязано демонтувати перегородки у житловій кімнаті площею-15,7 кв.м. та привести планування до попереднього стану. Окрім цього, її зобов'язано відновити самочинно демонтовану ділянку стояка каналізаційного. Вважає зазначене розпорядження є не обєктивне, оскільки відповідачем не було враховано той факт, що її діями при здійсненні реконструкції не було порушено права інших власників квартир та порушень санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку не допустила. При цьому, законодавством внесені зміни згідно яких не потрібно згоди відповідача на перепланування, якщо немає втручання в несущі конструкції, а вона при реконструкції несущі конструкції будинку не втручалася, а що стосується вентиляційного стояка, який відповідач називає каналізаційним, та в такий без її згоди перетворила вважає тільки з порушень законодавства власник квартири АДРЕСА_1. Тому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №576 від 17.12.2014 року.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснення дала аналогічні вищевикладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечив, , посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами щодо прийнято розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №576 від 17.12.2014 року. Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що співвласник квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 здійснила перепланування даної квартири та при цьому демонтувала ділянки каналізаційного стояка в межах квартири, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами ч.10 цієї статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить, зокрема, вирішення питань забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

Відповідно до ст.ст. 30, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, забезпечення управління майном, контроль за належною експлуатацією, технічним станом, використанням здійснює балансоутримувач будинку, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію, згідно з законом.

Як вбачається із витягу з протоколу засідання міжвідомчої комісії ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради №41 параграф 07 від 09.12.2014 року, копія якого міститься у матеріалах справи(а.с.19-20), перепланування в квартирі №11 на вул. В.Антоновича,12 у м.Львові та було здійснено самочинно демонтованої ділянки каналізаційного стояка в межах квартири.

17.12.2014 року ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради винесла розпорядження №576 «Про приведення у попередній стан самочинно перепланованої квартири №11 на вул. В.Антоновича,12 та відновлення ділянки каналізаційного стояка», яким зобовязано ОСОБА_2 співвласника квартири №11 на вул. В.Антоновича,12 у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлені перегородки у житловій кімнаті під індексом 11-1/15,70 кв.м. в квартирі №11 на вул. В.Антоновича,12, провести планування кімнати до попереднього стану та відновити самочинно демонтовану ділянку каналізаційного стояка в межах квартир(а.с.18).

Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до п.1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Відповідно до п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №45 від 24.01.2006р. власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно із змінами до Житлового кодексу України і законодавцем скасована необхідність отримання дозволів на внутрішнє перепланування у житлових приміщеннях приватного житлового фонду, які не передбачають втручання у несучі конструкції та інженерні системи загального користування.

Разом з тим, з метою з'ясування законності оскаржуваного розпорядження з перевіркою обставин, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України, судам необхідно встановити чи мав позивач дозвіл виконавчого комітету місцевої ради щодо переобладнання чи перепланування належної йому квартири, в разі здійснення ним такого переобладнання чи перепланування.

У матеріалах справи відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради на перепланування квартири АДРЕСА_3, а також відсутні докази її звернення за таким дозволом. Разом з тим, із розпорядження №38 від 27.01.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язано привести планування кімнати до попереднього стану та відновити самочинно демонтовану ділянку каналізаційного стояка в межах квартири.

А отже позивач здійснила перепланування без дозволу органу місцевого самоврядування ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради, а також з істотним порушенням прав громадян, які проживають в будинку та втрутилась у несучі конструкції та інженерні системи загального користування.

Крім цього, позивачем в судовому засіданні не представлено суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, які б заперечували правомірність винесення оскаржуваного розпорядження, в судовому засіданні не встановлено неправомірності дій відповідача по винесенні такого розпорядження.

Так, в підтвердження своїх доводів про намір узаконити здійснене перепланування позивач надала проект приведення у відповідність до чинного законодавства, самочинно виконаного перепланування житлової квартири №11 на вул. Антоновича,12 у м.Львові, виготовлені ТОВ «Нарольський і партнери».

Проте, такий проект не є підставою для проведення робіт, спрямованих на перепланування квартири №11 на вул. Антоновича,12 у м.Львові та демонтування ділянки каналізаційного стояка в межах квартири, без відповідного на те дозволу органу місцевого самоврядування.

Твердження позивача про те, що оскаржуване розпорядження відповідача належить скасувати, як передчасне, оскільки їй не надано можливості зібрати необхідні документи для узаконення проведених робіт не заслуговують на увагу суду, оскільки дозвільні документи повинні передувати проведенню перепланування квартири.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що планування можливо і сприятиме покращенню житлових умов, однак такого результату необхідно досягати у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України державні органи повинні діяти тільки на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією України та законами.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що заперечуючи позов представник відповідача, у відповідності до вимог ч.2 ст. 71 КАС України довів суду правомірність свого рішення, подавши суду докази, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, відтак правових підстав для задоволення позову немає, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити

Керуючись ст.ст. 17, 19, 128, 158, 160, 161, 162, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

до ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд міста Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: Мартинишин М.О.