Справа № 815/65/16
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/65/16
УХВАЛА

13 січня 2016 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанов в частині, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому позивач просить:

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН№366676 від 31.03.2008 року, видане другим Київським відділом ДВС Одеського МУЮ;

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП№17326131 від 25.05.2011 року, видану другим Київським відділом ДВС Одеського МУЮ;

- скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП№32443207 від 03.05.2012 року, видане другим Київським відділом ДВС Одеського МУЮ;

в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 10.03.2006 року з АКІБ «УкрСиббанк» уклала кредитний договір №1411-08ПОУ П.

В забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором укладений Іпотечний договір від 10.03.2006 року, предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

12.12.2011 року АКІБ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відповідно до договору факторингу №1 свої права та вимоги за зобовязаннями по кредитному договору.

Позивач зазначив, що при зверненні 10.09.2015 року до нотаріуса йому стало відомо, що на майно, яке є предметом іпотеки, накладено арешт, а саме 31.03.2008 року, 25.05.2011 року, 03.05.2012 року винесені відповідачем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також позивач зазначив, що у нього відсутнє процесуальне право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, оскільки він не є стороною та учасником виконавчого провадження.

На думку позивача, дії відповідача порушують права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Крім того, відповідач не повідомляв його як заставодержателя про накладення арешту на майно.

Відповідно до ст.107 ККАС України , суддя після одержання позовної заяви зясовує, крім іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Вивчивши зміст позовної заяви та надані ним документи, суд вважає, що у відкритті провадження у порядку адміністративного судочинства необхідно відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України, виходячи з наступного.

Правосуддя в Україні здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ відповідно до процесуального законодавства України.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначається ст.17 КАС України, згідно з п.1 ч.1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору. Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби щодо розгляду їх в порядку адміністративного судочинства врегульовано ст.181 КАС України, частиною 1 якої визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позивач не є стороною або учасником виконавчого провадження.

Право особи на оскарження рішення державного виконавця в порядку адміністративного судочинства не є абсолютним, оскільки таке оскарження може здійснюватися лише за умови відсутності іншого, встановленого законом порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Позивач оскаржує дії відповідача другого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ як іпетекодержатель, якому право Вимоги відступлено за договорові 12.12.2011 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 3 названого Закону у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та розяснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно позову та доданих до нього матеріалів позивач уклав договір про відступлення прав вимоги 12.12.2011 року, якій зареєстрований в державному реєстрі іпотек 20.04.2012 року, а оскаржує постанови відповідача від 31.03.2008 року, 25.05.2011 року, 03.05.2012 року, тобто винесені до державної реєстрації договор про відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року.

Статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України суди визначено, що в порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час вирішення такого спору зясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у звязку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" № 3 від 13 грудня 2010 року, судами при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Даний адміністративний позов про скасування в частині постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.03.2008 року, 25.05.2011 року, 03.05.2012 року заявлений у звязку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на іпотечне майно перед іншими кредиторами, тобто предметом позову є спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таке ж право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зняття арешту з майна передбачено ч. 2 ст.114 та ст.152 ЦПК України.

Таким чином, для вирішення спору, що виник між сторонами по справі, встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.109,165 КАС України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» у відкритті провадження у порядку адміністративного судочинства за його позовом до другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування постанов в частині.

Розяснити, що вказані в позові вимоги підлягають розгляду у місцевому районному суді у порядку цивільно-процесуального законодавства.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду заяви про апеляційне оскарження протягом пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Суддя Катаєва Е.В.