Справа № 810/4820/15
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4820/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Межевича М.В., Сорочка Є.О.,

при секретарі: Гуменюк Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою відповідача Київської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ФІШ» до Київської митниця Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КВОЛІТІ ФІШ» звернулися в суд з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення від 02.07.2015 року №125110011/2015/010093/1 щодо коригування митної вартості товарів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивача.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем та компанією NORSK SJOMAT AS (Норвегія) укладено контракт на поставку товару від 12.08.2014 року №2014/01.

З метою митного оформлення придбаного за вищезгаданим правочином товару позивач подав до відповідача електронну митну декларацію від 02.07.2015 року № 125110011/2015/008910, в якій задекларував товар «Риба морожена форель ціла, з головою, патрана, не солона, без харчових добавок, приправ та інших інгредієнтів, без складових сумішей, тепловій та кулінарній обробці не піддавалось, без консервантів», вагою 17501,89 кг; ціна товару - 37375,59 доларів США. До вказаної митної декларації позивачем додано: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 30.10.2014 року № 123/2014/0000702; міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 29.06.2015 року № LV-019625; книжку МДП (Carnet TIR) від 29.07.2015 року № JX. 76002103; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 26.06.2015 року № 2205-2015; рахунок-фактуру (інвойс) від 26.06.2015 року № 33096; пакувальний лист від 24.06.2015 року № 20605; зовнішньоекономічний договір (контракт) від 12.08.2014 року № 2014/01; договір про надання послуг митного брокера від 20.08.2014 року № 20-08/14; ветеринарні свідоцтва за формами Ф-1, Ф-2 від 02.07.2015 року № 203405; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару від 29.06.2015 року № 2730; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 29.06.2015 року № 2730; міжнародний ветеринарний сертифікат від 26.06.2015 року № 6; сертифікат про походження товару загальної форми від 26.06.2015 року б/н; якісне посвідчення від 25.06.2015 року б/н; копію митної декларації країни відправлення від 25.06.2015 року № 0012/0040430/AL.

У зв'язку із виявленням розбіжностей у наданих документах відповідачем запропоновано позивачу надати інші підтвердження заявленої митної вартості. При цьому, суть виявлених розбіжностей полягала у наступному. Так, поставка товару здійснювалась на умовах FCA, Алесунд (Норвегія). На підтвердження транспортних витрат від м. Алесунд (Норвегія) до м. Києва (Україна) позивач надав митному органу рахунок-фактуру (інвойс) від 26.06.2015 року № 2205-20154, виписаний компанією SIA LARS PRIM. Однак, з міжнародної автомобільної накладної (CMR) від 29.06.2015 року № LV-019625 встановлено, що перевезення товару від м. Алесунд (Норвегія) до м. Рига (Латвія) здійснював інший перевізник - компанія SIA DEIRA LOGISTIC, а подальше перевезення від м. Рига (Латвія) до м. Києва (Україна) - компанія SIA LARS PRIM. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано документа, що підтверджує оплату придбаного товару.

Декларант 02 липня 2015 року надіслав до митного органу лист №176, яким повідомив митницю про неможливість надання додаткових документів та просив прийняти рішення про коригування митної вартості раніше десятиденного терміну, без урахування вимог частини третьої статті 53 Митного кодексу України. Позивач також повідомив, що документи на підтвердження митної вартості товару будуть надані до Київської митниці ДФС на протязі 80 днів з моменту митного оформлення товару.

Відповідачем 02 липня 2015 року прийнято оскаржене рішення про коригування митної вартості товару № 125110011/2015/010093/1, відповідно до якого визначено митну вартість товару за резервним методом.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваному рішенню суду першої інстанції Київський апеляційний адміністративний суд виходить із наступного.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Визначення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (стаття 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

В силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Щодо посилання відповідача на відсутність документа про оплату придбаного у контрагента товару колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4.1 контракту від 12.08.2015 року №2014/01 передбачено, що оплата товару здійснюється на умовах оплати 100% вартості товару протягом 7 календарних днів з моменту відвантаження товару зі складу постачальника на рахунок продавця на підставі інвойсу. Згідно з інвойсом від 26.06.2015 року № 33096 на суму 37375,59 доларів США, на підставі якого здійснювалось придбання партії товару, щодо якої здійснювалось митне оформлення, позивач мав виконати обов'язок щодо оплати товару до 17.07.2015 року. При цьому, митне оформлення товару відбувалося 02.07.2015 року, тобто строк виконання зобов'язань з оплати товару у позивача не настав.

Водночас, слід зазначити, що судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач платіжним дорученням від 23.07.2015 року № 42 перерахував компанії NORSK SJOMAT AS (Норвегія) 37 357,59 доларів США за придбаний товар.

Щодо виявленої розбіжності у найменуванні перевізника, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з контрактом на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 27.05.2015 року № 52, укладеного між позивачем (замовник) і компанією SIA LARS PRIM (Латвія) (експедитор, виконавець), експедитор зобов'язувався здійснювати від імені і за рахунок замовника перевезення вантажів наземним транспортом, зі складу у Норвегії, вказаному замовником. Виконавець, в разі нестачі власного рухомого складу, зобов'язувався залучати транспорт сторонніх транспортних компаній. Замовник зобов'язувався здійснювати оплату послуг виконавця впродовж 30 календарних днів після отримання рахунку на оплату. Копія вказаного контракту надавалась до митного оформлення, наявна у матеріалах справи. Такою транспортною компанією є SIA DEIRA LOGISTIC, яка здійснювала перевезення товару від м. Алесунд (Норвегія) до м. Рига (Латвія) (подальше перевезення здійснювалось компанією SIA LARS PRIM), вартість цих витрат включена до загального рахунку на оплату послуг від 26.06.2005 року № 2205-2015, виставленого компанією SIA LARS PRIM, на загальну суму 1800 Євро. В оплату за надані транспортні послуги позивач платіжним дорученням від 16.07.2015 року № 41 перерахував компанії SIA LARS PRIM (Латвія) кошти у сумі 1800 Євро. Тобто, позивачем належним чином підтверджено факт транспортування придбаного товару.

Зазначена позиція повністю підтримується апеляційним судом та не спростовується доводами апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи фактичні обставини справи та недоведеність відповідачем правомірності винесення оскарженого рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2015 відповідачу відстрочено сплату судового збору до прийняття апеляційним судом рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

За подання до суду апеляційної скарги, відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 2090,09 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з Київської митниці Державної фіскальної служби України до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 2090,09 грн..

Керуючись ст. ст. 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Київської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Київської митниці Державної фіскальної служби України до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за розгляд апеляційної скарги в Київському апеляційному адміністративному суді у розмірі 2090 (дві тисячі дев'яносто) грн. 09 коп..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки передбаченні ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено 14.01.2016 року.

Головуючий суддя: Бистрик Г.М.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.

.

Головуючий суддя Бистрик Г.М.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.