Справа № 826/10241/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 січня 2016 року письмове провадження № 826/10241/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»
до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
провизнання незаконним та скасування Розпорядження

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (надалі - позивач або ПрАТ «СК «УНІКА») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі - відповідач або Нацкомфінпослуг) про визнання незаконним та скасування розпорядження відповідача № 708 від 09.04.2015 року.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов представник позивача зазначив, що оскаржуване розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки воно порушує норми матеріального права і норми, що регламентують порядок проведення перевірок, винесене без належної оцінки доказів і наданих пояснень позивача і суперечить чинному законодавству України, чим порушує його права та законні інтереси.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, вважаючи оскаржуване розпорядження законним та обґрунтованим з підстав встановлення, під час перевірки позивача, порушення ним законодавства у сфері фінансових послуг. Крім того, наголосив, що сплата позивачем у повному обсязі штрафу, накладеного постановою від 12.06.2015 року № 7/13-16/13/5 у розмірі 1700,00 грн. за невиконання приписів спірного розпорядження додатково свідчить про необґрунтованість заявленого позову.

Ухвалою суду від 27.08.2015 року провадження у справі зупинялося для примирення сторін та було поновлено ухвалою суду від 05.10.2015 року і призначено справу до судового розгляду.

Керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за спільним клопотанням сторін, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на підставі отриманих від позивача документів за зверненням ТОВ «Абрил ФАРМ» складено акт про правопорушення законодавства у сфері фінансових послуг ПрАТ «СК «УНІКА» від 20.02.2015 року № 94/13-15/13/6 (надалі - Акт), яким зафіксовано наступне.

12.08.2013 року між ТОВ «Абрил ФАРМ» та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 030428/4002/0000219, згідно з яким предметом договору страхування є майнові інтереси, які не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (автомобіля Тоуоta Corolla, д.р.н. НОМЕР_1, надалі - застрахований ТЗ) та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням, зазначеними в п.1.2. Договору.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 розділу 10 Договору, виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з умовами Договору на підставі заяві страхувальника або вигодонабувача (його спадкоємця/правонаступника або особи, яка має належним чином оформлене повноваження від страхувальника/письмової згоди) і страхового акта, що складається страховиком після отримання всіх необхідних документів, визначених розділом 10 цього Договору.

28.05.2014 року до ПрАТ «СК «УНІКА» було подана заява №00143978 про подію, що має ознаки страхового випадку, яке мало місце 27.05.2014 року, стосовно незаконного заволодіння транспортного засобу.

Відповідно до повідомлення про початок досудового розслідування від 27.05.2014 року м. Перевальськ зазначено, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення частина 2 статті 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом); відомості про кримінальне правопорушення відповідно до вимог частини 1 та частини 4 статті 214 КПК України внесено слідчим слідчого відділу Перевальського РВ ГУМВС України в Луганській області капітаном міліції Пилипенко І.М. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 27.05.2014 року.

Відповідно до підпункту 10.1.7 пункту 10.1 розділу 10 Договору, при настанні страхового випадку за ризиком «незаконне заволодіння» страховик здійснює виплату страхової суми, за відшкодуванням франшизи і зносу за період дії Договору, після закінчення розслідування (припинення чи призупинення справи), але не раніше 2-х МІСЯЦІВ з дня настання страхового випадку.

Страхувальником було виконано свої обов'язки передбачені підпунктом 10.1.4 пункту 10.1. розділу 10 Договору, шляхом надання страховику передбачених документів.

ПрАТ «СК «УНІКА» листом від 14.11.2014 року № 7161 повідомило ТОВ «Абрил ФАРМ» про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що дії групи осіб, що заволоділи ТЗ є дією терористичного формування, що сформовано та діє на території Луганської області, таким чином заявлена подія, відповідно до положень Договору (пункту 4.1.4.), вважається виключенням із страхових випадків і не підпадає під страхове покриття, а отже не створює обов'язку для страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Таке рішення позивача про відмову у здійсненні страхового відшкодування, на думку відповідача, є невмотивованим, чим порушено вимоги:

пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» щодо невиконання обов'язку страховика при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк та несплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування;

пункту 2.15 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 40 щодо невиконання зобов'язань страховиком дотримуватись обов'язків, визначених статтею 20 Закону України «Про страхування»;

частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» щодо нездійснення страхової виплати або виплати страхового відшкодування згідно з договором страхування;

пункту 2.16 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 40 щодо нездійснення страховиком страхової виплати у порядку та на умовах визначених статтею 25 Закону України «Про страхування».

Не погоджуючись з наведеними висновками Акту, позивачем подавалися відповідачу зауваження (від 06.03.2015 року № 1704) до Акту, в яких він наголошував, що жодних норм законодавства про фінансові послуги не порушував та керуючись умовами Договору, Правил страхування, Закону України «Про страхування» та нормами чинного законодавства, відмовив ТОВ «Абрил ФАРМ» у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю підстав для такої виплати, оскільки відповідно до підпунктів «а», «б», «г», «д» пункту 4.1.4. умов Договору не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ, складових частин, деталей або ДО, якщо такі пошкодження, знищення або втрата відбулися внаслідок: оголошеної чи неоголошеної війни, воєнних дій усякого роду, громадянської війни чи їхніх наслідків, революції, повстань, воєнних маневрів та інших заходів воєнного характеру; вилучення, конфіскації, реквізиції, арешту, обмеження свободи пересування чи затримання, знищення або пошкодження ТЗ за розпорядженням військової або цивільної влади; а також спроба скоєння або загроза скоєння будь-якої вищезазначеної дії; протиправних дій терористичного спрямування - терористичних актів, захоплення ТЗ, встановлення вибухового пристрою тощо або дій, яких вжито з метою запобігання, подавлення, контролю або зменшення наслідків будь-якого фактичного, передбачуваного, очікуваного, загрожую чого чи усвідомлюваного терористичного акту. При цьому, з поданих ТОВ «Абрил ФАРМ» та зібраних позивачем документів вбачається, що дії групи осіб, що заволоділи ТЗ по даному страховому випадку, є дією терористичного формування, що сформовано та діє на території Луганської області та є результатом війни і таким чином заявлена подія, відповідно до положень Договору, вважається виключенням із страхових випадків і не підпадає під страхове покриття, а отже не створює обов'язку для Страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

У зв'язку з виявленими порушеннями, зафіксованими в Акті, відповідачем було видане спірне розпорядження від 09.04.2015 року № 708 «Про застосування заходу впливу ПрАТ «СК «УНІКА», яким приписано позивачу усунути порушення законодавства про фінансові послуги у термін включно до 23.04.2015 та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у 10-денний строк з дня закінчення встановленого терміну усунення.

Вважаючи розпорядження відповідача № 708 від 09.04.2015 року протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом про його скасування.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», метою якого є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Статтею 1 зазначеного Закону наведені визнання термінів, які в ньому вживаються, зокрема:

фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України;

фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів;

ринки фінансових послуг - сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, операцій з цінними паперами та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів;

державне регулювання ринків фінансових послуг - здійснення державою комплексу заходів щодо регулювання та нагляду за ринками фінансових послуг з метою захисту інтересів споживачів фінансових послуг та запобігання кризовим явищам.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги, крім іншого, як послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 21 зазначеного Закону, державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється, крім іншого, Нацкомфінпослуг, щодо інших фінансових послуг, окрім, щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів та щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів).

Згідно пункту 12 частини 1 статті 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, зокрема, надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого від 23.11.2011 року № 1070/2011, Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Згідно підпунктів 4, 5 пункту 3 зазначеного Положення, одними із основних завдань Нацкомфінпослуг є: здійснення в межах своїх повноважень державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг і дотриманням законодавства у відповідній сфері; захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

За приписами підпунктів 36, 40, 41 пункту 4 Положення про Нацкомфінпослуг, відповідно до покладених на неї завдань: проводить у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ; у разі порушення законодавства про фінансові послуги накладає адміністративні стягнення за правопорушення та застосовує відповідно до закону заходи впливу; приймає та надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, вимагає надання необхідної інформації та документів;

Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання (пункт 13 Положення про Нацкомфінпослуг).

Таким чином, з огляду на наведене в сукупності вбачається, що Нацкомфінпослуг наділена відповідними повноваженнями щодо перевірки та нагляду за діяльністю фінансових установ, які надають страхові послуги та, у разі виявлення порушення законодавства про фінансові послуги, наділена повноваженнями приймати обов'язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, а також застосовувати відповідно до закону заходи впливу.

Відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регулює Закон України «Про страхування» (надалі - Закон).

За статтею 1 Закону, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно частини 1 статті 3 Закону, страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 4 Закону, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, крім іншого, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Страхування може бути добровільним або обов'язковим (часина 1 статті 5 Закону).

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина 1 статті 6 Закону).

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2013 року між ТОВ «Абрил» та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 030428/4002/0000219, згідно з яким предметом договору страхування є майнові інтереси, які не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням, зазначеними в п.1.2. Договору. Згідно пункту 1.1. Договору закріплено, що транспортним засобом, стосовно якого застраховано майнові інтереси, є автомобіль Тоуоta Corolla, 1.33, 2012 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1, вартістю 140 000 грн.

Вигодонабувачем за даним договором страхування було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Абрил». 14.02.2014 року до договору страхування між сторонами була укладена додаткова угода, відповідно до якої відбулася зміна вигодонабувача з ТОВ «Абрил» на ТОВ «Абрил Фарм».

У відповідності до підпункту 1.3.1. пункту 1.3. договору страхування страховими ризиками визнано: незаконне заволодіння; ДТП; протиправні дії третіх осіб; стихійне лихо; пожежа; інші випадки.

Умовами договору страхування також передбачено, що за добровільним страхуванням наземного транспорту страхова сума визначена у розмірі 140 000 грн., франшиза за ризиком 1 %, але не менше 100 євро.

Строк дії договору страхування становить з 00 год. 00 хв. 10 жовтня 2013 року до 24 год. 00 хв. 9 жовтня 2014 року.

Відповідно до частини 2 статті 8, статті 9 Закону, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чиним законодавством.

Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Отже, підставою для проведення виплати страхових виплат є настання страхового випадку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2014 року до ПрАТ «СК «УНІКА» було подана заява №00143978 про подію, що має ознаки страхового випадку, яке мало місце 27.05.2014 року, стосовно незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом (автомобілем Тоуоta Corolla, 1.33, 2012 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1,) невідомими особами в Луганській області, на автошляху Певомайськ-Алчевськ, Блокпост м. Ірміно.

Зазначена подія, за повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, була попередньо кваліфікована за частиною 2 статті 289 КК України (незаконне заволодіння транспортним засобом) та відомості про яке внесено слідчим слідчого відділу Перевальського РВ ГУМВС України в Луганській області капітаном міліції Пилипенко І.М. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 від 27.05.2014 року.

Згідно отриманої 13.10.2014 року за вх. № 14765 довідки заступника начальника СВ ГУ МВС Украни в Луганській області Ткаченка Д.В. вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що 27.05.2014 р. о 12 год. 30 хв. невстановлені особи, на дорозі, яка проходить в районі м. Ірміно - м. Стаханов Луганської області, з погрозою застосування насилля, яке є небезпечним для життя та здоров'я водія ОСОБА_3, заволоділи автомобілем Тоуоta Corolla, д.р.н. НОМЕР_1, що належить ТОВ «Абрил Фарм». Проте, у зв'язку з тим, що на тепер територія м. Стаханова Луганської області тимчасово не контролюється органами державної влади України проведення слідчих дій у кримінальному провадженні є неможливим, але після закінчення проведення антитерористичної операції на території м. Стаханова Луганської області досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні буде проведено у повному обсязі.

За результатом розгляду документів по зазначеному страховому випадку, позивачем було відмовлено ТОВ «Абрил ФАРМ» у виплаті страхового відшкодування, з підстав, передбачених пунктом 4.1.4. Договору страхування, а саме: не підлягають відшкодуванню збитки в результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ, складових частин, деталей або ДО, якщо такі пошкодження, знищення або втрата відбулися внаслідок: оголошеної чи неоголошеної війни, воєнних дій усякого роду, громадянської війни чи їхніх наслідків, революції, повстань, воєнних маневрів та інших заходів воєнного характеру; вилучення, конфіскації, реквізиції, арешту, обмеження свободи пересування чи затримання, знищення або пошкодження ТЗ за розпорядженням військової або цивільної влади; а також спроба скоєння або загроза скоєння будь-якої вищезазначеної дії; протиправних дій терористичного спрямування - терористичних актів, захоплення ТЗ, встановлення вибухового пристрою тощо або дій, яких вжито з метою запобігання, подавлення, контролю або зменшення наслідків будь-якого фактичного, передбачуваного, очікуваного, загрожую чого чи усвідомлюваного терористичного акту.

Окрім того, позивач в обґрунтування правомірність свого рішення відносно ТОВ «Абрил ФАРМ», посилався на: інформацію з сайту Генеральної прокуратури України від 16.05.2015 року про те, що самопроголошені республіки у Донецькій та Луганській областях кваліфіковано як терористичні організації; заяву Верховної Ради України «Про відсіч агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», підтверджуючи постанову Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ, яка визнала Російську Федерацію державою-агресором, Верховна Рада України констатує, що Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалась у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні групи проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року); довідку заступника начальника СВ ГУ МВС Украни в Луганській області Ткаченка Д.В. від 13.10.2014 року за вх. № 14765, згідно якої повідомлено, що на тепер територія м. Стаханова Луганської області тимчасово не контролюється органами державної влади України, що унеможливлює проведення слідчих дій у кримінальному провадженні по факту незаконного заволодіння транспортним засобом ТОВ «Абрил ФАРМ».

Однак, суд не приймає до уваги на наведені посилання, оскільки позивачем не подано доказів, що на момент виникнення страхового випадку 27.05.2014 року, територія на якій він виник, була непідконтрольна державним органам влади України чи вказана територія відносилась до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, посилання позивача на заяву Верховної Ради України «Про відсіч агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», підтверджуючи постанову Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VІІІ та довідку заступника начальника СВ ГУ МВС Украни в Луганській області Ткаченка Д.В. від 13.10.2014 року за вх. № 14765, сприймаються судом критично, оскільки вони складені пізніше ніж сталася подія, яка має ознаки страхового випадку.

Таким чином, позивачем не доведено існування обставин, на які відповідно до пункту 4.1.4 договору страхування не поширюються страхові випадки, зокрема, не доведено, що виникнення події, що має ознаки страхового випадку на території м. Стаханова сталося внаслідок оголошеної чи неоголошеної війни, воєнних дій усякого роду, громадянської війни чи їх наслідків, революції, повстань, воєнних маневрів чи інших дій воєнного характеру, протиправних дій терористичного спрямування.

Отже, суд погоджується з відповідачем щодо порушення позивачем вимог Закону України «Про страхування» в частині невиконання страховиком своїх обов'язків, передбачених умовами договору страхування по виплаті страхового відшкодування ТОВ «Абрил ФАРМ».

Таким чином, суд вважає спірне розпорядження правомірним та не вбачає підстав для його скасування.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 року по справі № 910/17067/15 за позовом ТОВ «Абрил Фарм» до ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення 249 836,02 грн. у зв'язку з несплатою відповідачем страхового відшкодування за договором добровільного комплексного страхування на транспорті № 030428/4002/0000219 від 12.08.2013 року, яким у позові було відмовлено повністю, оскільки ним встановлені інші обставини по відношенню до даної справи.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним спірного розпорядження з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій