Справа № 2а-3113/09/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/58430/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року

у справі № 2а-3113/09/1370 (№ 84843/09/9104)

за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Державної податкової служби (правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0/3316/172 від 04 березня 2009 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - ДПІ у Личаківському районі м. Львова ДПС його правонаступником - ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова була проведена виїзна планова перевірка ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складений акт № 75/17-2/НОМЕР_1 від 17 лютого 2009 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені вимоги підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 7337,10 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що: у періоді який перевірявся, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 була платником єдиного податку та податку на додану вартість (пункт 2.3.1 акту); суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 була зареєстрована платником податку на додану вартість згідно свідоцтва про реєстрацію суб'єкта господарювання як платника податку на додану вартість № 72023087 від 14 листопада 2001 року, виданого ДПІ у Личаківському районі м. Львова, яке було анульоване 31 грудня 2008 року згідно акту ДПІ у Личаківському районі м. Львова про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 110 від 22 січня 2009 року (пункт 2.3.2 акту).

Також, у акті перевірки було вказано, що перевіркою правильності визначення, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість було встановлено заниження підприємцем податку на додану вартість у березні та серпні 2006 року, січні, березні, жовтні та листопаді 2007 року на загальну суму 7337,10 грн., оскільки згідно наданих до перевірки документів було встановлено, що станом на 31 грудня 2008 року у суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 знаходяться товарні залишки, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих податкових періодах на загальну суму 7332,10 грн., тоді як згідно письмових пояснень підприємця товарні залишки у неї відсутні.

04 березня 2009 року ДПІ у Личаківському районі м. Львова на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/3316/172, яким згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 11005,65 грн., у тому числі: 7337,10 грн. - за основним платежем, 3668,55 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки станом на 31 грудня 2008 року у суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 знаходяться товарні залишки, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих податкових періодах на загальну суму 7332,10 грн., то позивач зобов'язаний був провести умовний продаж залишків товарів та збільшити суму податкових зобов'язань за наслідками періоду, у якому відбулось анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість. Також, суд виходив з того, що подані позивачем акти доробки та акти виконаних робіт по доробці панелей не є належними доказами використання позивачем товарних залишків у виробництві, оскільки надання послуг по доробці чи випробуванню не є видом діяльності, який здійснює позивач згідно свідоцтва платника єдиного податку.

Однак, погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2000 року № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2008 року № 1118, яка набрала чинності 30 грудня 2008 року) було визначено, що суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи, які до переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності були платниками податку на додану вартість, повинні подати до відповідного органу державної податкової служби заяву про анулювання реєстрації їх як платників податку на додану вартість і здати відповідне свідоцтво.

Відповідно до положень пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, в обліку якого на день анулювання реєстрації знаходяться товарні залишки або основні фонди, стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному податкових періодах, зобов'язаний визнати умовний продаж таких товарів за звичайними цінами та відповідно збільшити суму своїх податкових зобов'язань за наслідками податкового періоду, протягом якого відбувається таке анулювання.

При цьому, положеннями пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку зобов'язаний повернути податковому органу реєстраційне свідоцтво: якщо анулювання реєстрації здійснюється за ініціативою платника податку, - разом із наданням заяви про таке анулювання; якщо анулювання реєстрації здійснюється за ініціативою податкового органу, - протягом двадцяти календарних днів від дня прийняття рішення про анулювання. У цьому випадку затримка у поверненні такого свідоцтва прирівнюється до затримки у наданні податкової звітності з цього податку. При анулюванні реєстрації останнім податковим періодом вважається період, який розпочинається від дня, наступного за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем такого анулювання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 заяву про анулювання реєстрації як платника податку на додану вартість до органу державної податкової служби не подавала, свідоцтво платника податку на додану вартість не здавала, а анулювання реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 як платника податку на додану вартість було здійснено ДПІ у Личаківському районі м. Львова згідно акту про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 110 від 22 січня 2009 року, у якому підставою для анулювання податковий орган визначив підпункт «в» пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (арк. справи 58).

В свою чергу, пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що реєстрація осіб як платників податку на додану вартість діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, визначених цим пунктом.

Зокрема, відповідно до зазначеного Закону наказом ДПА України від 01 березня 2000 року № 79 було затверджене Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01 березня 2000 року № 79 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), реєстрація платників податку на додану вартість діє до дати її анулювання, яке відбувається у випадках, визначених пунктом 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість». Анулювання реєстрації здійснюється шляхом анулювання Свідоцтва та виключення платника податку на додану вартість з Реєстру.

Відповідно до абзаів 1, 2 підпункту 25.2.2 пункту 25 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01 березня 2000 року № 79 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за ініціативою податкового органу оформляється актом про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за формою № 6-ПДВ (додаток 5). В акті про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість обов'язково вказується підстава для такого анулювання з посиланням на відповідні норми Закону. Дата затвердження акта про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість уважається днем прийняття такого рішення.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, а також зважаючи на те, що анулювання реєстрації платника податку на додану вартість суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 відбулось 22 січня 2009 року, то в силу положень пункту 9.8 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) останнім податковим періодом, у якому позивач зобов'язаний був визнати умовний продаж товарних залишків за звичайними цінами та відповідно збільшити суму своїх податкових зобов'язань, був період з 01 січня 2009 року по 22 січня 2009 року.

Разом з цим, як вбачається з акту перевірки, періодом, який перевірявся, був період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2008 року, з огляду на що у позивача був відсутній обов'язок визнавати умовний продаж товарних залишків за звичайними цінами та відповідно збільшувати суму своїх податкових зобов'язань у періоді, який перевірявся.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли неправомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим ухвалені у даній справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, колегія суддів вказує, що оскільки предметом оскарження у даній адміністративній справі є акт індивідуальної дії, то наслідком задоволення позовних вимог за правилами Кодексу адміністративного судочинства України може бути лише визнання такого акту протиправним або його скасування.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 229, 230, 232, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № /0/3316/172 від 04 березня 2009 року.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна