Справа № 826/5481/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Київ К/800/52436/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представника відповідача - Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «А Логістик»

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2014

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2014

у справі № 826/5481/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А Логістик»

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «А Логістик» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 28.11.2013 № , № , № та від 11.02.2014 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2014, відмовлено у задоволенні позовних вимог, з мотивів правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на правонаступника - Державну податкову інспекцію в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки ТОВ «А Логістик» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01 по 31.12.2012, складено акт № 640/26-54-22-03/31112217 від 30.10.2013, в якому зафіксовано порушення: пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 16.1, п. 16.3, пп. 16.4.9 п. 16.4 ст. 16, пп. 20.1.2, пп. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20, пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.3, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п. 145.1 ст. 145, ст. 146 Податкового кодексу України, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. п. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3 591 368 грн., у тому числі: за 2012 рік - в сумі 3 364 718 грн. та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток всього на суму 1 625 625 грн., в тому числі: за І квартал 2012 року на суму 67 410 грн., за ІІ квартал 2012 року на суму 446 531 грн., за ІІІ квартал 2012 року на суму 1 111 684 грн.; пп. 14.1.36 п. 14.1, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет всього в сумі 1 174 463 грн.; п. 2.8 р. 2, п. 3.5 р. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637.

На підставі результатів проведеної перевірки, 28.11.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 625 625 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 761 694,50 грн., в т.ч.: 1 174 463 грн. основного платежу та 587 231,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 5 865 735 грн., в т.ч.: 3 910 490 грн. основного платежу та 1 955 245 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 131 424,66 грн.

За результатами адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2013 скасоване та прийняте нове податкове повідомлення-рішення від 11.02.2014 № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 625 625 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем під час проведення перевірки не надано у повному обсязі первинних документів на підтвердження задекларованих сум доходів та витрат, що враховувались при визначенні об'єкта оподаткування та відображались у податковій звітності, а також податкового зобов'язання і податкового кредиту, суми яких відображені за період з 01.01 по 31.12.2012; у відомостях на виплату грошей відсутні підписи одержувачів готівкових коштів, що свідчить про перевищення встановленого ліміту залишку готівки у касі позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Актом перевірки встановлено, що позивачем у ході перевірки не надано у повному обсязі первинних документів на підтвердження задекларованих сум доходів та витрат, що враховувались при визначенні об'єкта оподаткування та відображались у податковій звітності, а також податкового зобов'язання і податкового кредиту, суми яких відображені у податкових деклараціях з ПДВ за період із 1 січня по 31 грудня 2012 року.

Відповідачем на адресу позивача направлялись письмові запити:

- від 17.09.2013 № 7060/10/26-54-22-03-19 про надання переліку пов'язаних осіб позивача у розумінні п. 1.26 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, а також інформації щодо питань дотримання позивачем податкового, валютного та іншого законодавства у відносинах із пов'язаними особами за період з 01.01 по 31.12.2012. За результатами розгляду вказаного запиту позивач листом від 07.10.2013 № 9022/10 повідомив відповідача, що ліквідаційна комісія не має ні інформації, ні документів про перелік пов'язаних осіб позивача та взаємовідносин з ними;

- від 17.09.2013 № 7061/10/26-54-22-03-19 про проведення у ході планової перевірки інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, на який позивачем листом від 07.10.2013 № 9024/10 повідомлено, що товарно-матеріальні цінності, які належать позивачу, зберігаються у складських приміщеннях, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Леніна, 114, літери Б, В, Г, загальною площею 10689,15 кв.м. (далі - складські приміщення). У вказаному листі також зазначено, що ТОВ «СНВК Юпітер», яке є орендодавцем складських приміщень, перешкоджає співробітникам позивача доступу до таких приміщень як орендаря.

У зв'язку з викладеним, на адресу TOB «СНВК Юпітер» направлено письмовий запит щодо підтвердження взаємовідносин із позивачем, на який вказаним товариством надано відповідь від 10.10.2013 № 9376/10, де зазначено про те, що до складських приміщень, які орендує позивач, TOB «СНВК Юпітер» надає вільний доступ, а також повідомлено, що 18 вересня 2013 року складські приміщення, які орендуються позивачем, відвідали голова ліквідаційної комісії позивача та інші уповноважені позивачем особи, які винесли з приміщень майно позивача;

- від 30.09.2013 № 8452/10/26-54-22-03-19 про надання у повному обсязі первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, якими підтверджується фінансово-господарська діяльність позивача за період із 01.01 по 31.12.2012;

- від 08.10.2013 б/н про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження щодо виявлених у ході перевірки порушень, відповідно до ст. ст. 16, 20 ПК України. Від отримання письмового запиту голова ліквідаційної комісії позивача відмовився, про що складено акт від 09.10.2013, у зв'язку з чим такий запит направлено на адресу голови ліквідаційної комісії рекомендованим листом із повідомленням про вручення;

- від 10.10.2013 № 9796/10/26-54-22-03-19 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження щодо виявлених у ході перевірки порушень вимог податкового законодавства;

- від 10.10.2013 № 9797/10/26-54-22-03-19 про повторне надання у повному обсязі первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, якими підтверджується фінансово-господарська діяльність позивача за період із 01.01 по 31.12.2012;

- від 11.10.2013 № 9882/10/26-54-22-03-19 про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження щодо здійснення операцій купівлі-продажу меблів.

Однак, як встановлено в судовому порядку, незважаючи на вищеперелічені запити, позивачем у ході перевірки не надано пояснень та їх документального підтвердження щодо фінансово-господарської діяльності та копій первинних документів в повному обсязі.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. «а» п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних лише в разі фактичного здійснення господарської діяльності. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської діяльності, визначальною ознакою якої є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За відсутності ж факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту та валових витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем у складі витрат відображено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, з отримання транспортно-експедиційних послуг, які не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, зокрема, товарно-транспортними накладними, які пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та продажем продукції (робіт, послуг).

Фактично протягом перевіряємого періоду позивач надавав складські логістичні послуги (відповідного зберігання, послуги перевезення, послуги по перевантаженню та обробці вантажу замовників) на території України.

Вказані послуги позивач надавав на території складських приміщень.

Надання позивачем складських логістичних послуг оформлялось шляхом укладання договорів.

Розрахунки здійснювались на підставі рахунків-фактур, актів приймання-передачі, податкових накладних.

Позивач користувався послугами суб'єктів підприємницької діяльності для перевезення товарів контрагентів, які знаходяться у складських приміщеннях.

Позивачем надано заявки-договори, відповідно до яких відбувалось пакування, завантаження та перевезення товарів. Однак, на підставі таких договорів не можливо встановити власників товару, який перевезено зі складських приміщень, а також у якій кількості та у якому обсязі перевезено товар.

Враховуючи те, що позивачем не надано пояснень щодо використання у власній фінансово-господарській діяльності послуг транспортно-експедиційних перевезень товарів, які не є його власністю, у ході перевірки не виявлено факту укладання позивачем із третіми особами договорів товарно-транспортних перевезень, які надають право позивачу на перевезення товарів.

В судовому порядку встановлено, що у складі валових витрат позивачем відображено витрати, пов'язані з отриманням послуг оренди нежитлового приміщення, сервісного обслуговування та сплати комунальних послуг у ТОВ «Юта Сервіс», які не підтверджені первинними документами.

Зокрема, 25.07.2011 між позивачем і ТОВ «Юта Сервіс» укладено договір № 2507/1 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого загальна площа складських приміщень - 1215,0 кв. м., технічні приміщення - 44,7 кв. м., остаточна загальна площа приміщень визначається в акті приймання-передачі приміщень.

Крім того, 17.08.2012 між позивачем і ТОВ «Юта Сервіс» укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1708/1/СЕ.МР.12.08.002, за умовами якого загальна площа складських приміщень - 2579,0 кв.м., остаточна загальна площа приміщень визначається в акті приймання-передачі приміщень.

На підтвердження понесених витрат на послуги з оренди нежитлового приміщення та компенсації комунальних послуг, у ході перевірки позивачем надано акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, до перевірки позивачем не надано акта приймання-передачі складських приміщень площею 1215 кв. м. та технічних приміщень, загальною площею 44,7 кв. м, у зв'язку з чим не підтверджено фактичного отримання складського приміщення для ведення фінансово-господарської діяльності.

Позивачем у складі витрат відображено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (рядок 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)») за період із 1 січня по 31 грудня 2012 року.

Позивач не надав у повному обсязі первинних документів на підтвердження задекларованих сум доходів та витрат, що враховувались при визначенні об'єкту оподаткування.

Позивачем у складі валових витрат відображено витрати, пов'язані з отриманням інформаційно-консультаційних послуг, юридичних послуг, послуг планування поставок юридичним особам, контроль за правильністю оформлення документів, ведення реєстрів поставок, консультування по внутрішньогосподарським операціям, які не пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), тобто з веденням господарської діяльності позивача.

Разом з тим, позивачем не було надано первинних документів щодо підтвердження використання у господарській діяльності отриманих інформаційно-консультаційних послуг, а саме договору на отримання інформаційно-консультаційних послуг, заявки замовника з переліком необхідних інформаційно-консультаційних послуг та місця їх надання, звіту від виконавця про перелік наданих інформаційно-консультаційних послуг, додаткових угод тощо.

Крім того, позивачем не доведено використання у господарській діяльності отриманих юридичних послуг, а саме заявками замовника з переліком необхідних юридичних послуг, звітом виконавця про перелік наданих юридичних послуг.

А також не надано прибуткових накладних на придбання основних фондів, актів введення в експлуатацію, інвентарних карток обліку основних засобів, у зв'язку з чим неможливо підтвердити наявність на балансі позивача основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та нематеріальних активів.

Таким чином, за встановлення в судовому порядку відсутності факту здійснення вищезазначених господарських операцій, в результаті чого відсутні правові наслідки для сторін за договорами, є правомірним нарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

Під час перевірки відповідачем також встановлено, що позивач веде касову книгу підприємства, яка пронумерована, прошнурована та скріплена печаткою підприємства.

До перевірки надано прибуткові та видаткові касові ордери, відомості на виплату заробітної плати, авансові звіти.

За перевіряємий період, відповідно до вимог чинного законодавства, ліміт залишку готівки у касі підприємства дорівнює нулю.

Під час перевірки відповідачем також виявлено, що у відомостях на виплату грошей за 11.05.2012 № 79, від 08.06.2012 № 103 та від 10.10.2012 № 164 відсутні підписи одержувачів готівкових коштів, що свідчить про перевищення встановленого ліміту залишку готівки у касі позивача.

Згідно з п. 2.8 р. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів.

У разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа (п. 3.5 р. 3 вищевказаного Положення).

Указом Президента від 11.05.1999 року № 491/99 «Про внесення змін до Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436» встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог є вірним, а касаційна скарга позивача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві її правонаступником - Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «А Логістик» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний