Справа № 820/190/13-а
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2013-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 лютого 2013 р. № 820/190/13-а

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Чепурній Т.В.,

за участю представників сторін: позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання дій протиправними та незаконними і зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправними дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо надання недостовірної та неповної інформації на запит на отримання публічної інформації від 18.12.2012р.; визнати протиправними дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо несвоєчасного надання недостовірної та неповної інформації на запит на отримання публічної інформації від 18.12.2012р.; визнати протиправними та незаконними дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо безпідставного та бездоказового проведення перевірки від 25.12.2012р.; зобов'язати відповідальних осіб Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області вчинити певні дії шляхом надання достовірної та повної інформації на запит на отримання публічної інформації від 18.12.2012р.; стягнути сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказує, що отримавши повідомлення на проведення перевірки №01233 від 03.12.2012 року, позивач 18.12.2012 року звернувся до відповідача із письмовим запитом на отримання інформації. Разом з тим відповідач, ігноруючи викладені в запиті повідомлення, 25.12.2012 року провів перевірку позивача з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, наслідки якої були оформлені Актом за № 01159. Відповідь на запит було надано лише 27.12.2012 року, тобто з порушенням встановленого законом пятиденного терміну, та її зміст не розкриває поставлених позивачем питань. Крім того, на думку позивача, дії посадових осіб з приводу проведення перевірки є незаконними, оскільки правові підстави для її призначення були відсутні.

Відповідач проти позову заперечував, пославшись на те, що дії посадових осіб відповідача з приводу проведення перевірки позивача є законними та обґрунтованими, та такими, що були здійснені на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства. Відповідь на запит позивача щодо отримання публічної інформації була надана у встановлений законодавством строк та в повному обсязі.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Як було встановлено під час розгляду справи та підтверджується наявними в ній доказами, ОСОБА_3 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 22.11.2007 року за №0 та є платником єдиного податку на підставі свідоцтва серії А №786898.

Позивачем було отримано повідомлення №01233 від 03.12.2012 року про проведення у період з 24.12.2012 року по 28.12.2012 року планової перевірки дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, якості продукції, додержання обовязкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг.

18.12.2012 року позивач звернувся до відповідача із письмовим запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію:

- відповідно до якої норми Закону України „Про захист прав споживачів", а саме за якими критеріями та методикою і з яких питань СІЇД-ФО ОСОБА_3 було включено до плану планової перевірки інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області. Надати завірену належним чином копію витягу з плану планової перевірки щодо включення СПД-ФО ОСОБА_3, копію наказу про затвердження плану вказаної планової перевірки;

- на основі якої норми Закону України „Про захист прав споживачів" і на підставі якого документа або інформації СПД-ФО ОСОБА_3, як сторона на яку розповсюджується повноваження дії Закону, підпадає під дію законодавства захисту прав споживачів;

- якою статтею Закону України передбачено право інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області здійснювати перевірки суб'єктів господарювання - фізичних осіб, в тому числі перевіряти мене СПД-ФО ОСОБА_3

Відповідь просив надати оформленою належним чином, відповідно до норм чинного законодавства України, поштовим відправленням на адресу: 61067, м. Харків, вул. Робесп'єра, 58.

Згідно із наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, вищезазначений запит було отримано уповноваженою особою відповідача 20.12.2012 року.

25.12.2012 року співробітниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, в присутності позивача, було проведено перевірку позивача з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, за наслідками якої було складено Акт № 01159 від 28.12.2012 року. Під час перевірки було встановлено порушення позивачем вимог ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме, позивачем не було надано документів, що вимагались.

27.12.2012 року відповідачем було надано відповідь на письмовий запит позивача від 18.12.2012 року про отримання публічної інформації.

Перевіряючи правомірність дій відповідача з приводу надання письмової відповіді на запит про отримання публічної інформації та проведення перевірки позивача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку про наступне.

В силу частини 2 статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст.40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію".

За правилами статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У відповідності до частин 1, 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (ч. 2 ст. 20 Закону України "Про інформацію" ).

При цьому, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Так, згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, звернення позивача про отримання інформації від 18.12.2012 року на запит відповідача було отримано уповноваженою особою відповідача 20.12.2012 року.

27.12.2012 року листом за підписом начальника Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області позивачу було надано відповідь на запит про отримання публічної інформації від 18.12.2012 року. До відповіді було надано витяг з плану перевірок №2 від 29.01.2013 року на 1 арк. в 1 прим. та копію наказу про затвердження плану перевірок №279 від 06.12.2012 року на 1 арк. в 1 прим.

Посилання позивача на порушення відповідачем строку надання відповіді на запит про отримання публічної інформації суд вважає помилковими, оскільки позивачем помилково ототожнюються поняття календарний та робочий день, в звязку з чим, відповідач надаючи відповідь протягом 5 робочих днів з дня отримання запиту, діяв на підставі та у відповідності до вимог діючого законодавства, зокрема ч.1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Доводи відповідача відносно того, що зміст відповіді не відповідає встановленим вимогами та не розкриває поставлені питання, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до змісту відповіді вбачається, що відповідачем було розяснено позивачу положення вимог діючого законодавства, на підставі якого відповідач здійснює перевірки субєктів господарювання. Крім того, до відповіді були надано витяг з плану перевірок та копія наказу про затвердження плану перевірок, тобто документи, які слугують підставами для проведення перевірки саме позивача. Твердження позивача щодо неповноти наданої відповіді є субєктивними судженнями особи та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо правомірності надання відповідачем відповіді на запит позивача про отримання публічної інформації, а відтак заявлені позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо надання недостовірної та неповної інформації на запит на отримання публічної інформації від 18.12.2012р., несвоєчасного надання недостовірної та неповної інформації на запит на отримання публічної інформації від 18.12.2012р. та зобовязання відповідальних осіб вчинити певні дії шляхом надання достовірної та повної інформації на запит на отримання публічної інформації від 18.12.2012р. є необґрунтованими, не підтверджені жодними належними та допустими доказами, а відтак не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та незаконними дії Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо безпідставного та бездоказового проведення перевірки від 25.12.2012р., суд зазначає наступне.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються Законом України Про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про захист прав споживачів визначено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи в областях, містах Києві та Севастополі, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері захисту прав споживачів здійснюють державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечують реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і мають право давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг; безперешкодно відвідувати та обстежувати відповідно до законодавства будь-які виробничі, складські, торговельні та інші приміщення цих суб'єктів. Порядок проведення таких перевірок визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 2 статті 4 Закону України Про захист прав споживачів державний захист прав громадян як споживачів здійснюють спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів та його територіальні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи і установи державного санітарно-епідеміологічного нагляду України, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування відповідно до законодавства, а також судові органи.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 465/2011, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Згідно п 1.1 Положення про інспекції з питань захисту прав споживачів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09.11.2011 року № 206 відповідач є територіальним органом Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно із статтею 1 вищенаведеного Закону встановлено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Також, суд зазначає, що наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 25.10.2006 року за № 311 розроблено Порядок проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг.

Підпунктом 1.3 Порядку встановлено, що перевірки діяльності суб'єктів господарювання проводяться з метою контролю стану дотримання ними вимог законодавства про захист прав споживачів щодо якості та безпеки продукції, правил торгівлі та послуг, надання споживачам необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Органи у справах захисту прав споживачів здійснюють державний контроль стану дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист прав споживачів шляхом проведення планових та позапланових перевірок.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст. 5 вищезазначеного Закону встановлено, що планові заходи здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу. Повідомлення повинно містити: дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; найменування органу державного нагляду (контролю). Повідомлення надсилається рекомендованим листом чи телефонограмою за рахунок коштів органу державного нагляду (контролю) або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання під розписку. Суб'єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Строк здійснення планового заходу не може перевищувати п'ятнадцяти робочих днів, а для суб'єктів малого підприємництва - п'яти робочих днів, якщо інше не передбачено законом. Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Згідно із частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Аналогічні положення містяться також у Інструкції з порядку оформлення документів для здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, затвердженій наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 січня 2009 р. № 31.

Підстави і порядок проведення планових та позапланових перевірок, в тому числі і органами у сфері захисту прав споживачів, передбачені статтями 4-7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Так, відповідно до ч. 11 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та розділу II Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, перед початком перевірки суб'єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку, пред'являють керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі направлення та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб'єкту господарювання копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

Підпунктом 1.5 п.1 зазначеного Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг передбачено, що суб'єкт господарювання під час проведення посадовими особами перевірки має право не допускати посадових осіб до здійснення перевірки, якщо: вона здійснюється з порушенням вимог щодо періодичності проведення заходів державного нагляду (контролю), передбачених законом; посадова особа не надала копії документів, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; посадові особи не пред'явили до початку перевірки службове посвідчення та направлення на перевірку; у разі вимоги посадових осіб про проведення планової перевірки суб'єктом господарювання не одержано повідомлення про її проведення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 06.12.2012 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Харківській області було прийнято наказ №279 «Про внесення змін до наказу Держспоживінспекції у Харківській області від 21.09.2012 року №199», яким було внесено зміни до плану перевірок діяльності субєктів господарювання щодо дотримання ними вимог чинного законодавства про захист прав споживачів на IV квартал 2012 року: виключено з плану перевірок субєктів господарювання, зазначених у додатку № 1 та включено до вказаних у додатку № 2 (у т.ч. ФОП ОСОБА_3М.), правомірність прийняття якого позивачем не оскаржується.

25.12.2012 року співробітниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області було проведено перевірку позивача з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, за наслідками якої було складено Акт № 01159 від 28.12.2012 року. Під час перевірки було встановлено порушення позивачем вимог ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а саме, позивачем не було надано документів, що вимагались, що також не заперечується позивачем. Вищенаведена перевірка проведена у присутності ФОП ОСОБА_3

Суд зазначає, що про факт проведення перевірки позивача було повідомлено на підставі направлення №01233, яке було отримано уповноваженою особою позивача 13.12.2012 року, тобто у встановлений законодавством десятиденний строк до початку проведення перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, позивач допустив посадових осіб Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області до перевірки, без зауважень, оскільки у такому б випадку спеціалісти інспекції фактично були б не допущені до проведення перевірки - як результат такого не допуску було б оформлено Акт про не допуск.

З огляду на вищевикладені обставини суд приходить до висновку, що дії по проведенню перевірки, на підставі наказу та направлення на перевірку, за місцем здійснення господарської діяльності субєкта господарювання відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при фактичному проведенні перевірки, діями контролюючого органу, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки позивача у сфері публічно-правових відносин будуть відповідні рішення субєкта владних повноважень. Доказів оскарження винесених відповідачем за наслідками перевірки протоколу та постанови по справі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, відповідачем, як субєктом владних повноважень було доведено правомірність прийняття спірного наказу на проведення перевірки.

Позивачем же, в порушення вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність спірного наказу.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що надаючи відповідь на запит про отримання публічної інформації та проводячи планову перевірку діяльності позивача відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Доводи позивача щодо протиправності та незаконності дій Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області щодо безпідставного та бездоказового проведення перевірки від 25.12.2012р. суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не було надано доказів оскарження наказу, який слугував підставою для її проведення та допущено посадових осіб контролюючого органу до її проведення, що свідчить про згоду позивача з діями перевіряючих на час проведення перевірки.

Інших доказів, які б свідчили про незаконність дій відповідача щодо проведення перевірки та надання відповіді на письмовий запит про отримання публічної інформації позивачем під час розгляду справи надано не було.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання дій протиправними та незаконними і зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 26.02.2013 року

Суддя Горшкова О.О.