Справа № 816/4434/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа №816/4434/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Петрукович Ю.О.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод" до Державної екологічної інспекції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький міськмолокозавод" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної екологічної інспекції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування припису від 17 серпня 2015 року №05-21-305 (з урахуванням уточнень від 03 листопада 2015 року /а.с. 54-57/).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що винесений відповідачем припис є протиправним, оскільки позивач не допускав порушення вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, зазначені у Акті перевірки №96/01-01-14, що підтверджується наданими до суду копіями відповідних документів. Так, у позивача є у наявності дозвіл на розміщення відходів у 2014-2016 роках. Дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами у позивача відсутній, оскільки на законодавчому рівні не урегульовано порядок його отримання (пункт 2 Припису). Також, позивач зауважував, що ПАТ "Кременчуцький міськмолокозавод" укладено договір з КП «Кременчкуводоканал», тому підстави встановлювати очисні споруди необхідної потужності відсутні (пункт 3 Припису). Таким чином, позивач вважає, що оскільки ПАТ "Кременчуцький міськмолокозавод" не допустив жодного порушення вимог природоохоронного законодавства, вимоги відповідача про подання звітів (пункт 4 Припису) та планів щодо їх усунення (пункт 1 Припису) є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У своїх письмових запереченнях відповідач зазначав, що на момент проведення перевірки у позивача був відсутній дозвільний документ на здійснення операцій у сфері поводження з відходами. У свою чергу, відсутність законодавчо визначеного порядку отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, на думку відповідача, не є підставою для скасування пункту 2 припису, а свідчить про підставу для продовження терміну виконання пункту 2 припису. Також, відсутність у підприємства позивача очисних споруд необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії є порушенням частини першої статті 98 Водного кодексу України, а тому, пункт 3 спірного припису відповідач вважає правомірним.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 22 липня 2015 року по 11 серпня 2015 року відповідачем проведено планову перевірку дотримання ПАТ "Кременчуцький міськмолокозавод" вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, за результатами якої складено Акт №96/01-01-14 /а.с. 14-23/.

Правомірність порядку та підстав проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За наслідками перевірки відповідачем складено припис від 17 серпня 2015 року №05-21-305 /а.с. 13/, згідно якого відповідача зобов'язано:

1) розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених недоліків з встановленням термінів та відповідальних виконавців, затвердити його відповідним наказом. Копію наказу і плану представити Державній екологічній інспекції у Полтавській області;

2) отримати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами;

3) забезпечити попередню очистку промислових стоків, що утворюються у результаті виробничої діяльності ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» шляхом встановлення очисних споруд необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії;

4) про хід виконання приписів надати звіт до Держекоінспекції.

Однак, позивач не погодився із винесеним Державною екологічною інспекцією у Полтавській області приписом від 17 серпня 2015 року №05-21-305 та оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності пункту 2 оскаржуваного припису суд зазначає наступне.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначає Закон України «Про відходи».

Статтею 1 Закону України «Про відходи» встановлено, що відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Законом України від 09 квітня 2014 року №1193-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» внесено змін до Закону України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», а саме з Переліку документів дозвільного характеру виключено пункт 62 «Дозвіл на розміщення відходів».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 32 Закону України «Про відходи» (у редакції Закону 1193-VII від 09 квітня 2014 року) з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється провадити будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від місцевих органів виконавчої влади дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами відповідно до вимог цього Закону.

Отже, дозволи та ліміти на утворення та розміщення відходів були скасовані у зв'язку із внесенням змін до частини першої статті 32 Закону України «Про відходи» шляхом заміни їх дозволом на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Пунктом 40 Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затвердженого Законом України від 18 травня 2011 року №3392-VІ, визначено необхідність отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про відходи» (у редакції Закону 1193-VII від 09 квітня 2014 року) суб'єкти господарювання повинні мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, крім суб'єктів господарювання у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув не перевищує 1000.

Позивачем не заперечується, що ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» є суб'єктом у сфері поводження з відходами та здійснює операції поводження з відходами.

Відповідно до статей 20, 21 Закону України «Про відходи» дозволи на здійснення операцій у сфері поводження з відходами терміном на три роки видають орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Пунктом «д» статті 18 Закону України «Про відходи» (у редакції Закону 1193-VII від 09 квітня 2014 року) до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері поводження з відходами віднесено затвердження порядку надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 09 квітня 2014 року №1193-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити видання нормативно-правових актів, передбачених цим Законом та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами повинно виконуватися згідно з вимогами відповідних Порядків після затвердження їх Кабінетом Міністрів України.

Однак, після набуття чинності Законом України від 09 квітня 2014 року №1193-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» видача дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами є фактично призупиненою у зв'язку з відсутністю форми та порядку їх розробки, на строк приведення Кабінетом Міністрів України у відповідність процедури видачі дозволів, що унеможливлює їх отримання позивачем.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що відсутність законодавчо визначеного порядку отримання дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами не є підставою для скасування пункту 2 припису, а свідчить про підставу для звернення субєкта господарювання з обґрунтованою заявою та підтверджуючими документами про продовження терміну виконання пункту 2 з огляду на наступне.

Станом на дату проведення перевірки, винесення припису та розгляду справи позивач позбавлений можливості отримати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами з незалежних від нього причин, які були завідомо достовірно відомі відповідачу, тому зобовязання ПАТ "Кременчуцький міськмолокозавод" отримати дозвіл у строк до 17 листопада 2015 року, механізм отримання якого станом на дату розгляду справи законодавчо не визначений, є протиправне.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що винесений відповідачем припис від 17 серпня 2015 року №05-21-305 у частині пункту 2 підлягає скасуванню.

Щодо правомірності пункту 3 спірного припису від 17 серпня 2015 року №05-21-305 чуд зазначає наступне.

Під час перевірки встановлено, що на підприємстві позивача утворюються промислові стоки при виробництві молока та кисломолочних продуктів, а саме внаслідок миття технологічного обладнання та молокопродуктів, при роботі парових котлів внаслідок їх продувки.

Дозволом на спеціальне водокористування від 29 серпня 2013 року №0006/Пол передбачено водовідведення виробничих та господарсько-побутових стічних вод з території майданчика позивача у каналізацію КП «Кременчукводоканал» /а.с. 118-120/.

Позивачем залучено до матеріалів справи, а судом досліджено копію договору від 01 листопада 2003 року №192 на послуги водопостачання та водовідведення, укладеного з КП «Кременчукводоканал» /а.с. 105-108/, згідно пункту 4.1. умов якого КП «Кременчукводоканал» приймає стічні води, які не можуть бути використані виробництвом після локального очищення.

У відповідності до додаткових угод 01 березня 2013 року №1 /а.с. 29/, від 17 січня 2014 року №2 /а.с. 30/, від 12 січня 2015 року №3 /а.с. 31/, від 02 лютого 2015 року №4 /а.с. 32/, від 26 березня 2015 року №5 /а.с. 33/, від 22 червня 2015 року №8 /а.с. 34/ до Договору від 01 листопада 2003 року №192 на послуги водопостачання та водовідведення тимчасово погоджені наступні концентрації забруднюючих речовин: сухий залишок 1200,0 мг/л, завислі речовини 350,0 мг/л, фосфати 18,0 мг/л, ХСК 1420,0 мг/л, жири 60 мг/л.

Однак, відповідно до досліджених у судовому засіданні протоколів вимірювань показників складу та властивостей проб стічних вод, залучених позивачем до матеріалів справи /а.с. 68-81/, встановлено перевищення вимог кількісних та якісних характеристик стічних вод ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» за показниками: рН, завислі речовини, залізо загальне, мінералізація, ХСК, фосфати, нафтопродукти, жири, відносно тимчасово погоджених концентрацій забруднюючих речовин, визначених додатковими угодами до Договору від 01 листопада 2003 року №192.

Згідно пункту 1 частини першої статті 98 Водного кодексу України забороняється введення в дію: нових і реконструйованих підприємств, цехів, агрегатів, комунальних та інших об'єктів, не забезпечених пристроями і очисними спорудами необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод або їх шкідливій дії, та необхідною вимірювальною апаратурою, що здійснює облік об'ємів забору і скидання води.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що відсутність у ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» очисних споруд необхідної потужності, що запобігають забрудненню і засміченню вод, або їх шкідливій дії, є порушенням пункту 1 частини першої статті 98 Водного кодексу України.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, щодо можливості невиконання пункту 3 припису у звязку із закриттям провадження у справі №816/5662/13-а за позовом Державної екологічної інспекції в Полтавській області до ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» про тимчасову заборону (зупинення) діяльності /а.с. 87/, з огляду на наступне.

Із пояснень представника відповідача судом встановлено, що пунктом 7 припису від 26 червня 2013 року, складеному за наслідками попередньої перевірки, підприємству позивача приписано забезпечити попередню очистку промислових стоків шляхом встановлення очисних споруд необхідної потужності. У подальшому на адресу відповідача надійшов лист ПАТ «Кременчуцький міськмолокозавод» від 18 жовтня 2013 року №1585 /а.с. 117/ щодо зобовязання забезпечити якісні та кількісні показники стічних вод, у звязку з чим Державною екологічною інспекцією в Полтавській області відкликано позов про тимчасову заборону (зупинення) діяльності. Однак, під час проведення перевірки у період з 22 липня 2015 року по 11 серпня 2015 року відповідачем виявлено, що дане порушення позивачем не усунуто.

Оскільки документально підтверджено допущення позивачем порушенням пункту 1 частини першої статті 98 Водного кодексу України, суд приходить до висновку про правомірність винесення пункту 3 спірного припису та, відповідно, відсутність підстав для його скасування у цій частині.

Щодо правомірності винесення пунктів 1, 4 припису суд зазначає, що оскільки позивачем було допущено порушення вимог природоохоронного законодавства (пункту 1 частини першої статті 98 Водного кодексу України), вимоги відповідача про подання звітів (пункт 4 Припису) та планів щодо їх усунення (пункт 1 Припису) є обґрунтованими та не підлягають скасуванню.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач частково довів правомірність винесеного ним припису.

За викладених обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод" до Державної екологічної інспекції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування припису задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 припису Державної екологічної інспекції в Полтавській області від 17 серпня 2015 року №05-21-305.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький міськмолокозавод" за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 609,00 грн /шістсот девять гривень 00 копійок/.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова