Справа № 2а-29/11/0407
Суддя: Шаповал Г. І.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

В І Л Ь Н О Г І Р С Ь К И Й М І С Ь К И Й С У Д Д Н І П Р О П Е Т Р О В С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011 року Справа 2а-29/11/0407

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Головешко Н.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС БДПС ВДАІ м. Дніпропетровська та АТІ УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, старшини міліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

25.11.2010 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому прохає: визнати незаконною та скасувати постанову серії АЕ1 № 002305 від 22.11.2010 року, винесену інспектором ДПС БДПС ВДАІ міста Дніпропетровська, старшиною міліції, ОСОБА_2, про накладення на позивача адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 450 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у звязку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.11.2010 року, відповідачем, інспектором ДПС БДПС міста Дніпропетровська, старшиною міліції, ОСОБА_2, була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АЕ № 002305, згідно якої на нього був накладений штраф у розмірі 450 гривень.

Згідно вказаної постанови, 22.11.2010 року, о. 13 год. 35 хв., він керував автомобілем «Хонда Акорд-S», державний № НОМЕР_1 в м. Дніпропетровську, і, повертаючи з вул. Воронізька на пр. імені «Газети Правда», не надав дорогу пішоходам, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

Підставою винесення постанови, яку він оспорює, є протокол про адміністративне правопорушення, що був складений 22.11.2010 року відповідачем по відношенню до нього.

Позивач вважає постанову у справі про адміністративне правопорушення від 22.11.2010 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності, такою, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що немає жодного належного доказу, перерахованого в ст. 251 КУпАП, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, крім протоколу про адміністративне правопорушення від 22.11.2010 року, який склав відповідач.

При цьому, виходячи із смислу ст. 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення, повинні бути вказані свідки правопорушення, які дійсно були очевидцями події правопорушення. Однак в його випадку належних свідків скоєння ним адміністративного правопорушення не має і бути не може, оскільки під час, коли він на автомобілі робив поворот, ніякі пішоходи на шляху автомобіля не знаходилися і взагалі не переходили дорогу.

Про все це, він написав у протоколі про адміністративне правопорушення під час, коли його складав відповідач. Однак відповідач, коли побачив, що він в протоколі вказав на відсутність потерпілих та свідків скоєння адміністративного правопорушення, гукнув до себе іншого працівника ДАІ, який в цей час знаходився на відстані приблизно 100м. від місця події, і зясовував якісь обставини з водієм автомобіля «КАМАЗ», який був зупинений цим працівником ДАІ. Потім, після того, як відповідач та інший працівник ДАІ, перебалакали між собою з приводу того, що написав позивач у протоколі про відсутність свідків правопорушення, цей працівник ДАІ привів водія автомобіля «КАМАЗ», зупиненого як він вже вказував раніше, за 100 м від того місця де його зупинив відповідач, і відповідач заявив йому, що ці особи є свідками скоєння позивачем адміністративного правопорушення, і вписав цих осіб в протокол про адміністративне правопорушення.

Після чого йому стало відомо, що начебто одним свідком правопорушення був працівник ДАІ, ОСОБА_3, як сказав свою адресу проживання, розташування підрозділу ДАІ, вул. Троїцька площа, 2-а, м. Дніпропетровськ, а другим громадянин ОСОБА_4, який проживає, в м. Дніпропетровську, вул. Бутовая, буд.20.

Коли позивач, потім запитав ОСОБА_4, чому він розписався в протоколі, що начебто був свідком скоєння ним адміністративного правопорушення, хоча в цей час знаходився в другому місці, він йому розповів, що він перевозив металобрухт, і коли зупинив працівник ДАІ, у нього не було якогось документу на перевозку вантажу, і тому він побоюючись, що його покарають і примусять їхати до відділу ДАІ, погодився розписатися в протоколі як свідок, очевидцем якої він насправді не був.

Про те, що свідки начебто скоєння ним порушення, які вказані в протоколі, в дійсності такими свідками не являються, свідчить той факт, що позивач написав про відсутність свідків в протоколі під час його складання. В свою чергу, якщо ці свідки були б, відповідач одразу вписав би їх до протоколу про адміністративне правопорушення, і в, свою чергу, він не робив би запису в протоколі, про відсутність свідків правопорушення.

Він вважає, що відповідач притяг його до адміністративної відповідальності, не за фактично скоєне ним правопорушення, а виконуючи, так названий, план кількості адміністративних правопорушень, оскільки, коли він зупинив його, він розповів, що у м. Дніпропетровську, іде місячник «водій-пішохід».

Складена постанова не відповідає формі, затвердженій Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення (затв. наказом МВС № 185 від 22.02.2001 року) та не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП України (зміст постанови), оскільки в неї не має повної назви посади яку займає відповідач, а є тільки скорочення «ІДПС ВДПС БДАІ».

В свою чергу із-за обмеженого часу, між складанням протоколу про адміністративне правопорушення та Постановою про накладення на нього адміністративного стягнення, він був позбавлений відповідачем права користуватися послугами адвоката під час розгляду справи, що є порушенням вище вказаної норми закону.

Також в порушення ст. 268 КУпАП, відповідач не розяснив йому права, передбачені ст. 63 Конституції України, хоча в протокол вказав, що ці права йому розяснював.

В порушення ст. 252 КУпАП, без всебічного, повного і обєктивного дослідження справи в сукупності, відповідач фактично проігнорував інші джерела доказів (показання свідків які знаходилися в його автомобілі, відсутність даних про пішоходів, яких він начебто не пропустив) які б спростували наявність складу правопорушення в його діях, прийнявши за основу тільки протокол про адміністративне правопорушення, в якому він категорично не визнав факту скоєння ним правопорушення, і в якій після його складання були вписані фіктивні свідки, з яких один також є ще і працівником ДАІ, тобто зацікавленою особою, залучив його до адміністративної відповідальності, за відсутності самої події правопорушення.

Обґрунтованість його вимог можуть підтвердити свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які знаходилися 22.11.2010 року, разом з ним в автомобілі, під час коли його автомобіль був зупинений відповідачем.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обґрунтування, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі. Додатково пояснив, що, здійснюючи виїзд з вул. Воронізької на пр. ім. «Газети Правда», він керувався сигналом світлофору. Проспект ім. «Газети Правда» має по чотири смуги руху в кожному напрямку, розділені розділювальною смугою. Він повертав наліво і приблизно, через 20 метрів проїхав пішохідний перехід. При цьому пішоходів на проїзній частині не було, найближчі пішоходи перебували в метрах 10-15 від проїзної частини, тому для них не було створено будь-яких перешкод для переходу дороги. Свідків до протоколу інспектор вніс після того, як він зазначив в протоколі про відсутність свідків порушення правил дорожнього руху. Внесені до протоколу свідки не були очевидцями події. При складенні протоколу йому не було розяснено, взагалі, ніяких його прав. В звязку з його запереченнями інспектор вів себе неввічливо, став робити різні перевірки щодо нього та автомобіля, питати , за які кошти був придбаний автомобіль.

Відповідач в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову не надав, про причини неявки суд не повідомив, проте сам був повідомлений про час, дату та місце судового засідання належним чином.

Допитана в якості свідка, ОСОБА_6, яка є дружиною позивача, підтвердила пояснення позивача та пояснила, що, коли вона спитала інспектора, чому він залучає свідків, які не могли бачити, як все відбувалося, то інспектор відповів їй, що це не її справа. Потім інспектор сказав чоловікові, щоб він закрив їй рот.

Із заяви ст. ІДПС БДПС ВДАІ з обслуговування адміністративної території м. Дніпропетровська та АТІ УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_3 витікає, що він вважає , що позов ОСОБА_1 подано до нього. Він вважає, що адміністративний матеріал складений ним правомірно та обґрунтовано, з позовом не згоден. Прохає суд врахувати строки оскарження постанови з врахуванням терміну давності, та винести рішення згідно діючого законодавства.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли внаслідок дій субєкта владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної фізичної особи, а саме з факту винесення субєктом владних повноважень постанови про притягнення фізичної особи до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що 22.11.2010 року о 13.48 год. інспектором ДПС батальйону ДПС ВДАІ з ОАТ м. Дніпропетровська та АТІ УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, старшиною міліції ОСОБА_2, який є субєктом владних повноважень, було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у відношенні позивача та на підставі протоколу того ж дня о 14.00 год. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у відношенні позивача про скоєння останнім правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 450 грн., за те, що він 22.11.2010 року, керуючи автомобілем «Хонда Акорд-S», державний № НОМЕР_1, в м. Дніпропетровську, і, повертаючи ліворуч, з вул. Воронізька на пр. імені «Газети Правда», не надав дороги пішоходам, які переходили проїзну частину, на яку він повертав, порушивши правила проїзду перехрестя, чим порушив вимоги п. 16.2 ПДР України. Копія протоколу та постанови були вручені позивачеві одразу після їх складення.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено пояснення позивача: «С правонарушением не согласен. Свидетели и потерпевшие отсутствуют. Личности пешеходов не установлены, видеосъемки нет. Готов обжаловать данное нарушением в судебном порядке.». В протоколі зазначено свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, та їх адреси, стоять їх підписи, під анкетними даними є надписи: «Був свідком порушення», інших доказів не зазначено. Як зясовано в судовому засіданні, є підстави вважати, що ОСОБА_3 сам являється працівником ДАІ, який ніс службу з відповідачем, і він та ОСОБА_4 не були очевидцями події, яку відповідач кваліфікував, як порушення правил дорожнього руху. В протоколі та постанові відсутнє текстуальне викладення прав та обовязків позивача, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що викликає сумнів, що ці права та обовязки, взагалі, були розяснені позивачеві. В постанові не зазначено пункт ПДР України, вимоги якого були порушені, на думку відповідача, і який був зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, тобто, не викладена в повному обсязі обєктивна сторона складу правопорушення. До участі у справі не залучений, чи не залучені пішоходи, яким начебто, за змістом протоколу та постанови, була створена позивачем перешкода в перетинанні проїзної частини. В постанові не зазначено, яким чином відповідачем було враховано дані про особу правопорушника при визначенні розміру стягнення, тобто, необґрунтовано, чому розмір штрафу перевищує мінімальний розмір, передбачений санкцією ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідачем не надано заперечень та не спростовано жодного твердження позивача, в тому числі, стосовно того, що він не порушував правил дорожнього руху.

Суд дійшов висновку, що в протоколі зазначено в якості свідка посадову особу старшого інспектора ДПС ОСОБА_3, який разом з відповідачем ніс службу і мав право надати до матеріалів справи свій рапорт, а не давати пояснення в якості свідка, оскільки його твердження також як і твердження відповідача, що зазначені в протоколі, являються дією субєкта владних повноважень, а не свідченням свідка, тому також підлягають доказуванню на загальних підставах. Пояснення обох свідків викладені в такій короткій формі, що не надають можливості дати їм оцінку з точки зору їх допустимості, належності та достатності для встановлення обставин справи. В цілому, є підстави вважати, що протокол та постанова складені безпідставно, з залученням доказів, стосовно яких є підстави вважати, що вони здобуті в порядку, що межує з таким поняттям, як фальсифікація доказів.

Згідно ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: - на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України; - з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; - обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); - безсторонньо, (неупереджено); - добросовісно; - розсудливо; - з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; - пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); - з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; - своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів,а також іншими документами.

Відповідно до статті 256 КУпАП, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення порушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду водіями транспортних засобів перехресть, за що передбачене адміністративне стягнення в виді штрафу у розмірі від 25 до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року зі змінами та доповненнями, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Згідно Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення»за № 185 від 22 лютого 2001 року зі змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 березня 2001 року за № 272/5463 (далі Наказ), а саме: п. 2.3. - усі реквізити протоколу заповнюються розбірливим почерком українською мовою; п.2.6.- зазначено, що при складанні протоколу, при викладенні обставин правопорушення вказується число, місяць, рік, час його скоєння, суть правопорушення, які саме протиправні дії вчинила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. У випадках, передбачених КУпАП, до протоколу вносяться прізвища, ім'я та по батькові двох свідків правопорушення, адреси їх місця проживання, а також ставляться підписи свідків.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, дає письмове пояснення по суті скоєного правопорушення, яке записується в протокол, і ставить свій підпис, а також може робити заяви і клопотати по суті складання протоколу та розгляду справи (у разі відмови від пояснення або підписання протоколу про це робиться запис посадової особи, яка склала протокол, що підтверджується підписами свідків).

Посадова особа, яка розглядає протокол, виносить рішення про задоволення чи відхилення заяви або клопотання, про що робиться відповідний запис у протоколі.

Згідно пункту 2.7. Наказу до протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення правопорушників, потерпілих, свідків правопорушення, протоколи виявлення, знищення тощо).

Згідно пункту 2.11. Наказу у постанові, у розділі "ВСТАНОВИВ" вказується число, місяць, рік, час скоєння адміністративного правопорушення, прізвище та ініціали особи, яка його вчинила, викладаються обставини і суть скоєного правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи.

Згідно «Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2009 року N 111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 р. за N 576/16592: - п. 1.1. Інструкція з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС (далі - Інструкція) визначає завдання та функції працівників підрозділів дорожньо-патрульної служби (далі - підрозділи ДПС), що здійснюють нагляд за дорожнім рухом, взаємовідносини з учасниками дорожнього руху, дії під час отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП) та порушень правил, норм і стандартів у сфері безпеки дорожнього руху, а також організацію взаємодії з іншими підрозділами органів внутрішніх справ України (далі - ОВС); - п. 2.1. Працівники підрозділів ДПС повинні мати необхідну професійну підготовку, високі моральні якості, бути дисциплінованими та пильними, стійко переносити труднощі, пов'язані зі службою, бути ввічливими й тактовними в спілкуванні з громадянами; - п. 13.3.4. одною із форм несення служби є використання працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, які мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, з метою фіксації порушень ПДР; п. 14.1. Підставою для зупинення транспортних засобів є: п.14.1.1. Порушення ПДР водіями, п. 14.1.7. Необхідність опитування водія чи пасажирів про обставини скоєння ДТП, адміністративного правопорушення, злочину, свідками якого вони є або могли бути; - п.18.1. Під час несення служби працівникам підрозділів ДПС забороняється: п. 18.7. У взаємовідносинах з учасниками дорожнього руху забороняється: звертатися до учасників дорожнього руху на "ти"; використовувати погрозливі чи ображаючі жести; допускати при спілкуванні зневажливий тон, грубість, неввічливе викладення зауважень, вирази або репліки, які ображають людську гідність, погрози; пред'являти безпідставні звинувачення; п.18.10. Використовувати під час несення служби технічні засоби та прилади, які не сертифіковані в Україні та не пройшли повірку або мають свідоцтво про повірку, термін дії якого минув. Згідно абзацу 3 п. 28.2., у розмові з громадянами працівники підрозділів ДПС зобов'язані виявляти спокій і витримку. Недопустимі грубощі, вирази та репліки, які ображають людську гідність, будь-які дії, що свідчать про неповагу до громадян, коментарі, які не стосуються виконання службових обов'язків.

Відповідно до встановлених обставин справи та зазначених норм права, оцінюючи в сукупності зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про адміністративне правопорушення у відношенні позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного штрафу у розмірі 450 грн., в порушення вимог п.3,п.5,п.6,п.9, п.10 ч.3 ст.2 КАС України, діяв необґрунтовано, упереджено, свої обовязки та права здійснив формально: без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення; не добросовісно і не розсудливо, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення; несвоєчасно, тобто протягом строку, в період якого позивач був позбавлений реальної можливості реалізувати своє право на захист, передбачене ст.268 КУпАП; без належного розяснення позивачу його прав та обовязків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в протоколі відсутні текстуально викладені права особи, передбачені ст. 63 Конституції України, та права і обовязки правопорушника, передбачені ст. 268 КУпАП; в порушення ст.252 КУпАП - без всебічного, повного і обєктивного дослідженні обставин справи в їх сукупності, з виконанням дій щодо здобуття доказів порушення ПДР України позивачем, які межують з таким поняттям, як фальсифікація доказів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За приписами ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки відповідачем не надано суду заперечень на позов та жодних доказів для підтвердження цих заперечень, які б свідчили, про наявність вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та наявність самого факту події порушення ПДР України, а протокол серії АЕ1 № 207108 від 22.11.2010 року на підставі наведеного вище суд визнає недопустимим джерелом доказів, суд дійшов висновку, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно тому, що постанова серії АЕ 1 № 002305 від 22.11.2010 року не ґрунтується на обєктивно встановлених обставинах події та вимогах Закону.

На підставі викладеного, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, в тому числі про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні позивача за відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за недоведеності його вини та факту вчинення правопорушення, що, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення .

Відповідно до вимог ст. 288 ч.5 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору, даних про інші документально підтверджені витрати позивач не надав, тому, згідно ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати у даній справі в розмірі 03 гривні 40 копійок слід покласти за рахунок Держави України.

На підставі викладеного та «Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2009 року N 111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 р. за N 576/16592; ст.ст. 252 ,268, 283, 247 п.1 КУпАП, керуючись ст.ст. 2-15,86,87,94,99-102,158-163,167, 171-2,255,256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії АЕ 1 № 002305 від 22.11.2010 року, винесену інспектором ДПС БДПС ВДАІ м. Дніпропетровська та АТІ УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, старшиною міліції ОСОБА_2, про накладення на ОСОБА_1, 21.06.1980 р. н., адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, в виді штрафу у розмірі 450.00 грн., закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначеного правопорушення.

Судові витрати у справі в виді судового збору в сумі 03 гривні 40 копійок покласти за рахунок Держави України.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Копію постанови, не пізніше трьох днів після складення її в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.