Справа № 465/6289/14-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.12.2015 р. м.Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Мартинишин М.О.

при секретарі: Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,

третя особа: Львівське комунальне підприємство «Навколо базару»

про скасування п. 3 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 421 від 09.09.2014 року, суд

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про скасування п. 3 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 421 від 09.09.2014 року «Про демонтаж самочинно встановлених двох металевих гаражів на вул. Кульпарківській 36/42».

Свої вимоги мотивує тим, що 24.09.2014 року він поштою отримав розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.09.2014 року № 421 «Про демонтаж самочинно встановлених двох металевих гаражів на вул. Кульпарківській 36/42», п. 3 якого, на підставі ст. 376 ЦК України, доповідної записки ЛКП «Навколо базару», поданих документів та висновку міжвідомчої комісії, позивача було зобов'язано у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлений металевий гараж на прибудинковій території будинку № 36/42 на вул. Кульпарківській. Вважає зазначене розпорядження безпідставним та протиправним, оскільки воно винесено із порушенням чинного законодавства, про його винесення позивачем не було попереджено належним актом попередженням, вимоги, зазначені у ньому, не підтверджуються доказами, зокрема, відсутні докази того, що металевий гараж встановлено саме ним. Також позивачем зазначено, що із тексту оскаржуваного розпорядження неможливо встановити, який саме гараж його зобовязано знести. Зазначив, що жодний металевий гараж на прибудинковій території по вул. Кульпарківській 36/42 він не встановлював, права власності на такий не має і ніяким гаражем не користується.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додатковим письмовим поясненням, позов просив задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що спірне розпорядження видане Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради відповідно до вимог закону та в межах компетенції. Вказав, що користування позивачем металевим гаражем на прибудинковій території по вул. Кульпарківській 36/42 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та актом огляду, складеним працівниками ЛКП «Навколо базару». Жодних дозвільних документів на встановлення та користування гаражем позивач не предявив. У задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи ЛКП «Навколо базару» у судовому засіданні позов заперечив, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 09.09.2014 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради винесла розпорядження № 421 «Про демонтаж самочинно встановлених двох металевих гаражів на вул. Кульпарківській 36/42», п. 3 якого було зобов'язано ОСОБА_1, який проживає в квартирі № 47 на вул. Кульпарківській 36/42 у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлений металевий гараж на прибудинковій території будинку № 36/42 на вул. Кульпарківській.

Відповідно до п. 1.3 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету ЛМР від 09.09.2011 № 835, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до ст.376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

Отже, в силу приписів ст.376 ЦК України, на підставі якої винесено оскаржуване розпорядження, зобов'язати знести об'єкт самочинного будівництва можна лише особу, яка здійснила це самочинне будівництво.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що металевий гараж на прибудинковій території будинку № 36/42 на вул. Кульпарківській встановлено (збудовано) саме ОСОБА_1.

Що ж стосується посилань відповідача на протокол № 129 «про порушення ст. 152 Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою населених пунктів», Постанову № 230 від 24.07.2014 року та Акт від 12.08.2014 року, суд зазначає наступне.

Як вказано у протоколі № 129 «про порушення ст. 152 Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою населених пунктів» від 09 липня 2014 року: «гр. ОСОБА_1, АДРЕСА_1 користується металевим гаражем без дозвільних документів, який розташований на прибудинковій території буд. № 36/43 на вул. Кульпарківська, що є порушенням розділу 20 п. 20.1.31 «Правил благоустрою міста Львова».

Відповідно до Акту від 12.08.2014 року, обстеженням, проведеним комісією в складі головного інженера ЛКП «Навколо базару» ОСОБА_2, майстрів з експлуатації житлового фонду ОСОБА_3, ОСОБА_4 встановлено, що на прибудинковій території даного будинку знаходяться гаражі, які використовують мешканка квартири АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_5, мешканець квартири АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_1

Разом із цим, в тексті доповідної записки ЛКП «Навколо базару» на імя голови Франківської районної адміністрації від 15.08.2014 року міститься прохання про розгляд на засіданні міжвідомчої комісії питання про знесення самовільно встановлених мешканцями кв. № 3 та АДРЕСА_4.

Як зазначено у витязі з протоколу засідання міжвідомчої комісії в Франківському районі № 26 параграф 05 від 26.08.2014 року, на засіданні було заслухано доповідну записку щодо самочинного встановлення двох гаражів без вирішення питання землекористування.

Як вбачається із тексту оскаржуваного розпорядження, таке було винесено за наслідками розгляду доповідної записки «ЛКП Навколо базару» та висновку міжвідомчої комісії.

Відтак, оскаржуване Розпорядження в частині зобовязання ОСОБА_1 до знесення самочинно встановленого гаража винесено на підставі документів, жодним із яких не підтверджується та навіть не фіксується самовільного встановлення ОСОБА_1 будь - яких гаражів, а відтак зобовязання Позивача до знесення будь - яких гаражів є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як це зазначено у Протоколі № 129 «про порушення ст. 152 Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою населених пунктів» від 09.07.2014 року, суттю закріпленого ним правопорушення є те, що ОСОБА_1 користується металевим гаражем без дозвільних документів, що є порушенням розділу 20 п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова.

Як вбачається із тексту Постанови № 230 від 24.07.2014 року, «ОСОБА_1 користується металевим гаражем без дозвільних документів, який розташований на прибудинковій території буд. 36/42 на вул. Кульпарківській, що є порушенням розділу 20 п. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова, чим порушив ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

П. 20.1.31 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року, передбачено відповідальність за самовільне захоплення території (частини території) обєкта благоустрою м.Львова.

Таким чином, як Протоколом № 129 «про порушення ст. 152 Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою населених пунктів» від 09.07.2014 року, так і Постановою № 230 від 24.07.2014 року фіксувалось самовільне захоплення обєкту благоустрою міста Львова, а саме користування металевим гаражем без дозвільних документів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Законодавством, чинним на момент складення згаданих вище документів, не встановлено будь яких вимог щодо необхідності отримання дозвільних документів на користування гаражем.

Окрім цього, ст. 152 КУпАП передбачає відповідальність за Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Натомість, Правилами благоустрою міста Львова, затвердженими ухвалою Львівської міської ради №376 від 21.04.2011 в частині регулювання порядку утримання житлових будинків та прибудинкових територій (розділ 5) не передбачено будь яких вимог щодо встановлення гаражів на прибудинкових територіях.

Більше того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», до об'єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування:

а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики;

б) пам'ятки культурної та історичної спадщини;

в) майдани, площі, бульвари, проспекти;

г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки;

ґ) пляжі;

д) кладовища;

е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Отже, гараж до обєктів благоустрою чинним законодавством не віднесено, що виключає можливість його самовільного захоплення як обєкту благоустрою.

Як це вбачається із ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03.11.2014 року у справі № 465/4835/14-а, Постанова № 230 від 24.07.2014 року оскаржена позивачем у судовому порядку і, станом на день розгляду справи, не набрало законної сили рішення у справі № 465/4835/14-а.

Із огляду на вищенаведене, суд відхиляє посилання відповідача на протокол № 129 «про порушення ст. 152 Порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою населених пунктів», Постанову № 230 від 24.07.2014 року та Акт від 12.08.2014 року

Таким чином, судом встановлено, що при прийнятті розпорядження № 421 від 09.09.2014 року в частині включення до нього п. 3 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради не з'ясовано всіх обставин, що мали значення для прийняття такого розпорядження.

Окрім цього, відповідно до п. 2.6, 2.7 розділу 2 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, на особу, яка скоїла порушення, уповноважена посадова особа складає акт-попередження, протокол про адміністративне правопорушення та скеровує його адміністративній комісії при районній адміністрації. Акт-попередження у всіх випадках самочинного будівництва складається на момент його виявлення, тобто негайно, та реєструється у журналі реєстру самочинного будівництва (форма довільна).

Форму та реквізити такого акту попередження встановлено додатком до Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові.

Як вбачається із тексту попередження від 19.09.2014 року за вих. № 334, ОСОБА_1 було запропоновано самостійно виконати п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР № 421 від 09.09.2014 року. Разом із тим, відповідно до п. 2 розпорядження Франківської районної адміністрації ЛМР № 421 від 09.09.2014 року, ОСОБА_5 було зобовязано демонтувати самочинно встановлений гараж на прибудинковій території будинку №36/42 на вул. Кульпарківській.

Як встановлено судом, попередження від 19.09.2014 року за вих. № 334 не відповідає за формою акту попередженню, встановленому додатком до Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові (зокрема, у ньому відсутні зокрема, у ньому не вказано назва (призначення) будівництва, розміри у плані, кількість поверхів, ознаки і класифікація самочинного будівництва, визначені у п. 1.6 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, коли, ким і де було виявлено самочинне будівництво, не додано пояснень особи, яка скоїла порушення, відсутній її підпис) та таким вимагається виконання оскаржуваного розпорядження в частині, що не стосується позивача.

Таким чином, в порушення п. 2.6, 2.7 розділу 2 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, щодо позивача не було належним чином складено акту попередження встановленої форми.

Згідно ч.1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Посилання Відповідача на те, що оскаржуване розпорядження винесено ним у межах його компетенції не спростовує доводів позовної заяви, оскільки розпорядження винесене безпідставно та із порушенням норм чинного законодавства.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги слід задоволити, скасувавши розпорядження в частині, що стосуються позивача, а саме - п.3 згаданого розпорядження.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7-14, 17, 18, 69-71, 99, 103-106, 112, 128, 158-163 КАС України, ст.ст. 19, 55, 64 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», -

п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Скасувати п.3 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 421 «Про демонтаж самочинно встановлених двох металевих гаражів на вул. Кульпарківській 36/42».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Франківський районний суд міста Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мартинишин М.О.