Справа № 818/2228/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р.Справа № 818/2228/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Калиновського В.А.
Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1 - Калиновського В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2015р. по справі № 818/2228/15
за позовом ОСОБА_2
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання неправомірними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_2 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках; зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат здійснити нарахування ОСОБА_2 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках та провести відповідні виплати; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_2 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік; зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат здійснити нарахування ОСОБА_2 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та провести відповідні виплати; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відрахування податку на доходи фізичних осіб з отриманого ОСОБА_2 грошового забезпечення в березні 2015 року як військовослужбовцем; зобов`язати Сумський обласний військовий комісаріат повернути кошти, які були відраховані як податок на доходи фізичних осіб в березні місяці 2015 року та провести відповідні виплати.
В обгрунтування позову зазначив, що він 21.03.2014 був мобілізований до Збройних Сил України згідно Указу Президента № 303 від 17.03.2014. Згідно із наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 14 від 21.03.2014 позивач був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення. 11.03.2015 наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 53 від 11.03.2015 позивач був звільнений з військової служби. За час перебування на службі ним не було в повному обсязі використано право на відпустку за 2015 рік (5 діб за 2 повних місяці служби в 2015 році), а тому, на думку позивача, він має право на компенсацію за невикористану відпустку, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, позивач вважає, що має право на отримання грошової допомоги на оздоровлення, яка надається військовослужбовцям разом із відпусткою.
10.03.2015 позивач звернувся до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідними рапортами, в яких просив виплатити йому грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках, а також виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 рік. Зазначені рапорти було отримано канцелярією відповідача 11.03.2015, проте компенсації та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 рік або жодних повідомлень та відповідей стосовно їх виплати від ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач не отримував.
Також, позивач зазначив, що як свідчить довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2015, при звільненні ОСОБА_2 було виплачено грошове забезпечення у розмірі 3296,72 грн., проте згідно довідки Ощадбанку від 30.06.2015 на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 2667,05 грн., отже з грошових коштів, які були нараховані позивачу в березні 2015 року, був утриманий податок на доходи фізичних осіб, що, на переконання позивача, є порушенням п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України.
Представник відповідача позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках та зобов`язання здійснити відповідні нарахування визнав, проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні.
У письмовому запереченні на адміністративний позов зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 з приводу виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік вважає безпідставним, оскільки фактично матеріальна допомога виплачується за ч. 30.2. глави XXX Інструкції від 14 липня 2008 року № 638/15329 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», згідно якої грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпуску за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Відповідач зазначив, що ОСОБА_2 подав рапорт на виплату грошової допомоги на оздоровлення лише 11.03.2015, тобто на момент виключення його із списків особового складу, а також не зауважив те, що грошова допомога військовослужбовцям на оздоровлення без вибуття в відпуску виплачується лише на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Стосовно вирахування податку на доходи фізичних осіб з грошового забезпечення, виплаченого ОСОБА_2 при звільненні, відповідач зазначив, що утриманий податок з грошового забезпечення не компенсується, про що Державною податковою інспекцією вказано в листі від 02.08.2012 № 10980/5/17-1116 на запит Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 248/3/9/1158.
Виходячи з того, що грошове забезпечення позивачу було виплачене після дня виключення зі списків частини, а фінансові зобов`язання реєструвались в Державній казначейській службі в день розрахунку, на думку відповідача, з нього згідно законодавства вже належало вираховувати податок.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.
Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно копії військового квитка позивача (а.с. 8-9), ОСОБА_2 21.03.2014 був мобілізований до лав Збройних Сил України згідно Указу Президента № 303 від 17.03.2014.
Наказом військового комісара Сумського об`єднаного міського військового комісаріату від 21.03.2014 № 14 позивач був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення і приступив до виконання службових обов`язків молодшим спеціалістом служби захисту інформації (а.с. 10).
16.05.2014 згідно Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.05.2014 № 95, прибувши з Сумського об`єднаного міського військового комісаріату, приступив до виконання службових обов`язків на посаді радіотелеграфіста радіостанції інформаційно-телекомунікаційного вузла (а.с. 11).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2015 № 5/ОП ОСОБА_2 був звільнений у запас за пунктом 3 пп. "а" (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.03.2015 № 53 ОСОБА_2 був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 12).
11.03.2014 ОСОБА_2 подав начальнику радіостанції радіогрупи ІТВ рапорт, в якому просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку у 2014-2015 роках (а.с. 13), та рапорт, в якому просив виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 рік (а.с. 14).
Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про суми виплаченого грошового забезпечення та інших одноразових виплат молодшого сержанта ОСОБА_2 за період з 21.03.2014 по 11.03.2015 (а.с. 37) дохід ОСОБА_2 у Сумському обласному військовому комісаріаті за березень 2015 року склав 3296,72 грн., з яких було утримано податок на доходи фізичних осіб у розмірі 494, 51 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_2 має право на виплату грошової компенсації за невикористану частину відпустки, оскільки позивачем за період служби не у повному обсязі було використано право на відпустку, а саме не використано 3 доби у 2015 році. Вказана компенсація позивачу не була виплачена. Відповідачем визнано позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках та зобов`язання здійснити відповідні нарахування. Сумський обласний військовий комісаріат, відраховуючи з заробітної плати позивача податок з доходів фізичних осіб за березень 2015 року, тобто за період проходження позивачем на військової служби під час мобілізації, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, що визначені чинним законодавством України. Отже, на момент звільнення 11.03.2015 позивач був військовослужбовцем і податок на доходи фізичних осіб з нього був утриманий безпідставно.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із п.1 ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Враховуючи що позивачем за період служби не у повному обсязі було використано право на відпустку, а саме не використано 3 доби у 2015 році, колегія суддів вважає правомріним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на виплату грошової компенсації за невикористану частину відпустки.
Про необхідність виплати ОСОБА_2 компенсації за невикористану чергову відпустку за 3 доби зазначено також і у наказі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.03.2015 № 53, проте, як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні, вказана компенсація позивачу не була виплачена.
Згідно із положеннями статті 112 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково.
У разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу. У разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову.
Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.
Згідно зі статтею 136 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.
Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках та зобов`язання здійснити відповідні нарахування, та беручи до уваги, що вказані дії не суперечать закону і не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не сплати ОСОБА_2 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках та зобов`язання здійснити нарахування ОСОБА_2 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки в 2014 та 2015 роках та провести відповідні виплати підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та несплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення та зобов`язання здійснити нарахування та провести виплату вказаної допомоги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Виходячи з аналізу даної правової норми, колегія суддів зазначає, що позивач мав право на отримання грошової допомоги на оздоровлення.
Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги те, що позивач 11.03.2015 звернувся до свого безпосереднього керівника із рапортом про надання йому грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік, але, як свідчить довідка про суми виплаченого ОСОБА_2 грошового забезпечення, грошова допомога на оздоровлення за 2015 рік йому виплачена не була, вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та несплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення та зобов`язання здійснити нарахування та провести виплату вказаної допомоги.
Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік, вмотивовані тим, що позивач подав рапорт про виплату вказаної допомоги на момент виключення його з особового складу, оскільки, судом встановлено, що на момент подання рапорту про надання грошової допомоги на оздоровлення за 2015 рік, тобто 11.03.2015, ОСОБА_2 перебував у списках особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , звідки був виключений наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.03.2015 № 53.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відрахування податку на доходи фізичних осіб з отриманого ОСОБА_2 грошового забезпечення в березні 2015 року як військовослужбовцем та зобов`язання повернути кошти, які були відраховані як податок на доходи фізичних осіб в березні місяці 2015 року та провести відповідні виплати, колегія суддів зазначає наступне.
08.06.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 за №1275-VII (далі - Закон №1275).
Законом №1275 внесені зміни до ряду законодавчих актів України, в тому числі Кодексу законів про працю України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України, Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Про військовий обов`язок і військову службу", "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" тощо.
Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1275 поширено дію ч. 2 і ч. 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч. 3 ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 за №303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".
Статтею 119 Кодексу законів про працю України (зі змінами, внесеними Законом №1275) передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України (зі змінами, внесеними Законом №1275) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума грошової допомоги (у тому числі в натуральній формі), що надається фізичним особам або членам їхніх сімей (діти, дружина, батьки), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та/або компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 перебував на військовій службі під час мобілізації в період з 21.03.2014 по 11.03.2015, тобто у строк, що не перевищував строк, визначений ст. 119 Кодексу законів про працю України.
Також, матеріали справи свідчать, що на суму грошової допомоги, виплаченої ОСОБА_2 за березень 2015 року, нарахований та утриманий податок з доходів фізичних осіб.
Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що Сумський обласний військовий комісаріат, відраховуючи з заробітної плати позивача податок з доходів фізичних осіб за березень 2015 року, тобто за період проходження позивачем на військової служби під час мобілізації, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, що визначені чинним законодавством України.
При цьому, колегія суддів вважає неправомірними доводи апелянта про те, що грошове забезпечення позивачу було виплачене після дня виключення зі списків частини, а фінансові зобов`язання реєструвались в Державній казначейській службі в день розрахунку з нього згідно законодавства вже належало вираховувати податок, з огляду на наступне.
Згідно із ст. 47 та 116 Кодексу Законів про працю при звільненні працівника виплата, всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Тобто, на момент звільнення 11.03.2015 позивач був військовослужбовцем і податок на доходи фізичних осіб з нього був утриманий безпідставно.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з отриманого ОСОБА_2 як військовослужбовцем грошового забезпечення в березні 2015 року та зобов`язання повернути кошти є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 року по справі № 818/2228/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2015р. по справі № 818/2228/15 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 21.12.2015 р.