Справа № 813/5054/15
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року Справа № 813/5054/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (надалі - ГУ ДМС України у Львівській області, відповідач), в якому просить:

- наказ ГУ ДМС України у Львівській області від 03.08.15р. № 361-к/тр в частині звільнення позивача з посади відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України визнати протиправним і скасувати;

- визнати строкові трудові договори, які оформлені наказами ГУ ДМС України у Львівській № 145-к від 02.06.14р., № 80-к/тр від 02.03.15р та № 331-к/тр від 07.07.15р. недійсними в частині визначення строку;

- поновити ОСОБА_1 в ГУ ДМС України у Львівській області на вакантну посаду згідно з штатним розписом станом на час звільнення;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.08.15р. по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що накази про переведення ОСОБА_1 із безстрокового трудового договору на строковий є такими, що прийняті з порушенням встановленого законодавством порядку. Дії відповідача щодо переведення позивача із безстрокового трудового договору на строковий свідчать про надання невмотивованої переваги іншим працівникам при прийнятті їх на посади, які ОСОБА_1 обіймав як за безстроковим трудовим договором, а потім і за строковим трудовим договором та відповідно є протиправними. У звязку з тим, що переведення позивача із безстрокового трудового договору на строковий відбулось з порушенням законодавства, позивач вважає, що наказ №361-к/тр в частині звільнення його з ГУ ДМС України у Львівській області є протиправним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях. Зазначив, що звільнення відбулось у відповідності до норм чинного законодавства. На підставі самостійно поданих позивачем заяв від 02.06.14р., 02.03.15р., 02.07.15р. наказами відповідача від 02.06.14р. № 145-к, від 02.03.15р. №80-к/тр, від 07.07.15р, №331-к/тр ОСОБА_1 призначався на посади спеціалістів на умовах строкового трудового договору на час відсутності основних працівників. У зв'язку з виходом на роботу основного працівника дія строкового трудового договору, укладеного з позивачем на час перебування особи у відпустці по догляду за дитиною до дня фактичного виходу її на роботу закінчилась, а тому ГУ ДМС України у Львівській області правомірно прийнято наказ від 03.08.15р. №361-к/тр про звільнення позивача. Вищенаведене у сукупності свідчить про дотримання ГУ ДМС України у Львівській області всіх законодавчо визначених вимог в частині винесення спірних наказів та звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Відтак відсутні підстави для визнання протиправним та скасування спірних наказів ГУ ДМС України у Львівській області.

Ухвалою від 21.12.15р. позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДМС України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в частині позовних вимог про визнання частково недійсними наказів ГУ ДМСУ у Львівській області № 145-к від 02.06.14р. та № 80-к/тр від 02.03.15р. - залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

На підставі заяви від 10.02.12р. ОСОБА_1 наказом ГУ ДМС України у Львівській області від 03.07.2012 №178-к був призначений на посаду завідувача сектору організаційно-аналітичної роботи та зв'язків з громадськістю, як такий, що пройшов конкурсний відбір. 04.07.12р. позивач прийняв присягу державного службовця.

Наказами ГУ ДМС України у Львівській області №145-к від 02.06.14р. та № 80-к/тр від 02.03.15р. позивача переведено з 03.06.14р. на посаду головного спеціаліста Галицького районного відділу у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області, а з 02.03.15р. на посаду головного спеціаліста сектору кадрового забезпечення та антикорупційного моніторингу на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника, на підставі відповідних заяв ОСОБА_1

Відповідно до заяви позивача від 02.07.15р. наказом ГУ ДМС України у Львівській області від 07.07.15р. №331-к/тр його переведено на посаду провідного спеціаліста сектору по роботі з біженцями та соціальної інтеграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника.

Згідно з наказом ГУ ДМС України у Львівській області від 03.08.15р. №360-к/тр "Про припинення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_4П." провідний спеціаліст сектору по роботі з біженцями та соціальної інтеграції ОСОБА_4 приступив до виконання своїх обов'язків з 04.08.15р. Підставою винесення вказаного наказу була особиста заява ОСОБА_4

Наказом ГУ ДМС України у Львівській області від 03.08.15р. №361-к/тр відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору. (припиненням відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника ОСОБА_4П.) ОСОБА_1 звільнений із займаної посади.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначаються Законом України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу", статтею 30 якого встановлено, що припинення державної служби може відбуватися як на підставах визначених положеннями цієї статті, так і на підставах, передбачених Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Пунктом 2 ст. 23 КЗпП України передбачене право на укладення з працівником строкового трудового договору. Такий договір укладається у випадках, коли трудові правовідносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно із п. 2 статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92р. № 9 при укладанні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, поверненням на роботу працівниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною). Строковий трудовий договір може укладатися для заміни тимчасово відсутнього працівника.

Переведення працівників, прийнятих на умовах безстрокового трудового договору, на роботу за строковим трудовим договором, у тому числі на "контрактній основі", за законодавством може бути здійснене лише за наявності згоди працівника. Працівник, який уклав строковий трудовий договір, після закінчення обумовленого строку підлягає звільненню згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Звільнення провадиться без його заяви, за наказом роботодавця.

Одним із способів укладення трудового договору в усній формі є досягнення згоди між його сторонами, написанням працівником заяви, накладенням резолюції роботодавцем та виданням власником або уповноваженим ним органом наказу (розпорядження) про прийняття на роботу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною за ним зберігається та посада, з якої він йшов у зазначену відпустку. Однак на період відсутності цього працівника адміністрація підприємства може прийняти на роботу іншого працівника по строковому трудовому договору (ч. 2 ст. 23 КЗпП України) на період до виходу з відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

Особливістю строкового трудового договору є те, що він підлягає розірванню не тільки тоді, коли дитині, яку доглядають, виповниться три роки, але й тоді, коли особа, яка доглядає за цією дитиною, виявить бажання перервати таку відпустку i стати до роботи до досягнення дитиною трирічного віку. За день до виходу на роботу основного працівника власник або уповноважений ним орган чи фізична особа, яка використовує найману працю, зобов'язаний розірвати строковий трудовий договір, укладений з тим працівником, який виконував роботу за час відсутності основного працівника.

Як вже зазначалось, позивачем самостійно подано заяву від 02.07.15р. про переведення на посаду провідного спеціаліста сектору по роботі з біженцями та соціальної інтеграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника. Наказом ГУ ДМС України у Львівській області від 07.07.15р. №331-к/тр позивача було переведено на посаду провідного спеціаліста сектору по роботі з біженцями та соціальної інтеграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства на умовах строкового трудового договору на час відсутності основного працівника.

Наявність такої заяви та відповідного наказу відповідача свідчить про дотримання вимог щодо письмової форми строкового трудового договору та наявність на це згоди працівника.

Щодо звільнення позивача із займаної посади судом встановлено, що позивач був звільнений не з ініціативи власника, а у зв'язку з виникненням підстави припинення трудового договору, а саме у зв'язку з виходом на роботу основного працівника дія строкового трудового договору, укладеного з позивачем на час перебування особи у відпустці по догляду за дитиною до дня фактичного виходу її на роботу закінчилась.

Суд критично оцінює, посилання позивача на те, що написання ним заяв про переведення відбувалось у примусовому порядку та під тиском роботодавця, оскільки такі посилання не підтверджені жодним доказами. ОСОБА_1 були самостійно написані всі заяви про переведення. Крім того, позивач мав можливість скористатись своїм правом на працю, визначеним ст. 43 Конституції України, та не давати згоду на переведення або скористатись правом оскарження наказів про переведення, однак він продовжував працювати на умовах строкового трудового договору. При цьому судом враховано доводи відповідача про те, що всі накази про переведення позивача були підписані різними керівниками ГУ ДМС України у Львівській області, а тому твердження ОСОБА_1 про написання заяв під примусом з боку керівництва не відповідають дійсності.

З огляду на викладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з позивача не належить стягувати.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.