Справа № 816/3303/14
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 р.Справа № 816/3303/14
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2015р. по справі № 816/3303/14

за позовом ОСОБА_1

до Одеської митниці Державної фіскальної служби , Міністерства доходів і зборів України , Державної фіскальної служби України третя особа Голова Державної митної служби України

про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби, Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, третя особа: Голова Державної митної служби України, в якому з урахуванням уточнень, просив суд: визнати протиправними дії Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Одеської митниці Державної фіскальної служби щодо не вжиття заходів та не видання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв'язку з виданням наказу від 04.12.2013 № 1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24.12.2008 № 2794-к "Про припинення з державної служби" за період з 24.12.2008 по 04.12.2013 - за відсутності наказу про його звільнення станом на 04.12.2013, в тому числі, на підставі заяв від 19.03.2013, від 23.04.2013, від 16.09.2013, від 28.10.2013; зобов'язати Міністерство доходів і зборів України, Державну фіскальну службу України та Південну митницю Одеську митницю Державної фіскальної служби в залежності від їх компетенції та з метою повного відновлення порушення прав вчинити стосовно заступника начальника Південної митниці Міндоходів України ОСОБА_1 дії з нарахування і проведення гарантійних виплат грошових компенсаційних (в тому числі, індексаційні) виплат ОСОБА_1 за весь час дії незаконного наказу голови Державної митної служби України від 24.12.2008 № 2794-к "Про припинення з державної служби" за період з 24.12.2008 по 04.12.2013; нарахувати і провести гарантійні грошові компенсаційні (в тому числі, індексаційні) виплати ОСОБА_1 за весь час вчинення неправомірних дій та бездіяльності після видання наказу від 04.12.2013 № 1100-к за період з 05.12.2013 по 05.08.2015 р.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що наказом Державної митної служби України від 24.12.2008 № 2794-к "Про припинення державної служби" за порушення Присяги державного службовця, що виявилося у негативному впливі на авторитет державного службовця та митної служби України, припинено перебування на державній митній службі в митних органах України ОСОБА_1, звільнивши з посади заступника начальника Південної митниці відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу". Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року, що набрало законної сили з 18.05.2013 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Південної митниці Державної митної служби України, третя особа - Голова Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування наказу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 № 2794-к "Про припинення державної служби". Згідно з вимогами частини п'ятої статті 235 КЗпП прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Позивач зазначає, що виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов'язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника (частина перша статті 77 Закону України "Про виконавче провадження". І тому, посилаючись на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року у цій справі, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, і якою зобов'язано Південну митницю Міндоходів внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про недійсність запису № 13 від 24.12.2008 року про звільнення з посади за порушення Присяги, позивач вважає, що він перебував та формально до теперішнього часу перебуває на посаді у державній митній службі в митному органі України і є державним службовцем. Щодо вимог, пов'язаних із нарахуванням і проведенням гарантійних грошових компенсаційних (у тому числі індексаційних витрат, позивач виходить із того, що згідно з частиною шостою статті 95 КзпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Таким чином, зазначає позивач, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належною йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Стосовно нарахування гарантійних та компенсаційних витрат позивач зауважує, що гарантійними виплатами є грошові виплати за час, коли працівник не виконає трудових обов'язків з передбачених законодавством поважних причин у вигляді середнього заробітку працівника, компенсаційними виплатами є грошові доходи (посадовий оклад, премія, доплати за ранг, надбавка за вислугу років на державній службі та інші надбавки, доплати і матеріальна допомога, що визначається Кабінетом Міністрів України, компенсація за невикористану основну та додаткову відпустку з допомогою для оздоровлення у розмірі посадового окладу) разом із сумою індексації. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного звільнення з займаної посади, що встановлено відповідним судовим рішенням, яким скасований наказ про його звільнення і, яке набрало законної сили, а також триваючим порушенням з боку відповідачів трудового законодавства завдана шкода його правам та охоронюваним законом інтересам. Позивач зауважив, що прийнятими судовими рішення, що набрали законної сили, відповідачів зобов'язано поновити позивача на посаді з якої його незаконно було звільнено, та, по-суті, підтверджено, що позивач, в тому числі, позбавлений можливості перебувати на іншій публічній службі, оскільки з наявних записів його трудової книжки вбачається перебування на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України, що створює відповідні обмеження щодо сумісництва.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2015 року у справі № 818/3377/14 відмовлено в задоволенні адміністративного позову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, третя особа: Голова Державної митної служби України про зобов'язання вчинити дії, стягнення коштів.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, Одеська митниця Державної фіскальної служби, надав до суду письмові заперечення, в яких вказав, що суд першої інстанції ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що наказом Державної митної служби України № 844-к від 21.05.2008 року ОСОБА_1 з 21.05.2008 призначено на посаду заступника начальника служби-начальника відділу Іллічівськ та Білгород-Дністровський служби митної вартості та організації боротьби з порушеннями митного законодавства Південної митниці /а.с. 21; т.2/.

Позивач мав статус державного службовця та при зарахуванні на державну службу прийняв Присягу відповідно до вимог статті 413 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92 - ІV, що діяв станом на момент виникнення правовідносин, та статті 17 Закону України "Про державну службу".

Наказом Державної митної служби України №1061-к від 19.06.2008 року переведено ОСОБА_1, заступника начальника служби-начальника відділу Іллічівськ та Білгород-Дністровський служби митної вартості та організації боротьби з порушеннями митного законодавства Південної митниці, з 20.06.2008 на посаду заступника начальника Південної митниці /а.с. 31; т.2/.

Наказом Державної митної служби України від 24.12.2008 № 2794-к "Про припинення державної служби" за порушення Присяги державного службовця, що виявилося у негативному впливі на авторитет державного службовця та митної служби України, припинено перебування на державній митній службі в митних органах України ОСОБА_1, звільнивши з посади заступника начальника Південної митниці відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" /а.с. 38; т.2/.

06 травня 2010 року ОСОБА_1 звертався до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України, третя особа: Голова Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування наказу № 2794-к від 24 грудня 2008 року "Про припинення державної служби", поновлення на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За наслідками розгляду справи № 2а-1910/10/1670 Полтавським окружним адміністративним судом прийнята постанова від 19 березня 2013 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Південної митниці Державної митної служби України, третя особа - Голова Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, зміну формулювання підстави звільнення з посади задоволений частково: визнаний протиправним та скасований наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 №2794-к "Про припинення державної служби"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 набрала законної сили 18.05.2013 року, отже обставини, встановлені цим судовим рішенням не потребують доказуванню під час розгляду цієї справи. /а.с. 150-153; т. 2/.

08.02.2013 року позивач звернувся до Міністра доходів і зборів із заявою від 05.02.2013 року, в якому серед іншого просив видати трудову книжку та провести з ним повний грошовий розрахунок при звільненні /а.с. 11-14; т. 1/.

З наслідками розгляду його звернення Листом від 04.03.2013 року № 11/01-12/2856 Південна митниця Державної митної служби України повідомила ОСОБА_1 про необхідність особисто прибути до відділу кадрової роботи Південної митниці для отримання трудової книжки /а.с. 15; т. 1/.

Листом від 11.03.2013 року № 11.1/2-13/2274 Державна митна служба Україна повідомила про необхідність звернення до Південної митниці з приводу отримання трудової книжки, де вона зберігається. Разом з цим також повідомлено, що відповідно до наказу Південної митниці від 29.01.2009 р. № 83 "Про проведення розрахунків" було перераховано на особистий рахунок позивача належні при звільненні суми. /а.с. 16; т. 1/.

24.04.2013 року позивач звернувся до Голови Державної митної служби України із заявою датованою 23 квітня 2013 року, в якому вимагав: повідомити його про виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року; звільнити його з посади з 16.11.2009 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КзПП України; видати (направити) на його адресу наказ Держмитслужби України наказ про звільнення, виданий замість скасованого судом; провести повний грошовий розрахунок при звільненні; повідомити про день, час та місце видачі трудової книжки /а.с. 17-18; т. 1/.

28.05.2013 року листом № 1587/б/99-99-24-04-14 Міністерство доходів і зборів України за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 23.04.2013 повідомила останнього, серед іншого, про те, що відповіді на питання щодо отримання трудової книжки та проведення розрахунку при звільнені були надані листом Державної митної служби України від 11.03.2013 № 11.1/2-13/2274 /а.с. 19; т.1/.

20.06.2013 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Міністерства доходів і зборів України заву датовану 19 червня 2013 року, в якій просив повідомити його про виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року; звільнити його з посади з 16.11.2009 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КзПП України; видати (направити) на його адресу наказ Держмитслужби України наказ про звільнення, виданий замість скасованого судом; провести повний грошовий розрахунок при звільненні; повідомити про день, час та місце видачі трудової книжки /а.с. 20-21; т.1/.

Листом від 23.07.2013 року № 3231/Б/99-99-24-0474 Міністерство доходів і зборів України на звернення позивача від 19.06.2013 року надало відповідь про те, що з питань порушених у зверненні, була надана відповідь на аналогічне звернення листом Міністерства доходів і зборів України від 28.05.2013 р. № 1587/Б/99-99-24-04 /а.с. 22; т. 1/.

19.11.2013 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Міністерства доходів і зборів України заяву датовану 14 листопада 2013 року в якій просив повідомити його про виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року; звільнити його з посади з 18.11.2009 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КзПП України; видати (направити) на його адресу наказ Держмитслужби України наказ про звільнення, виданий замість скасованого судом; провести повний грошовий розрахунок при звільненні; повідомити про день, час та місце видачі трудової книжки /а.с. 23-24; т.1/.

Листом від 20.12.2013 року № 6640/Б/99-99-24-04-14 Міністерство доходів і зборів України надало відповідь ОСОБА_1 на його звернення від 14.11.2013 року, в якій повідомила останнього про те, що на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 відповідно до наказу Дежмитслужби України від 04.12.2013 року № 1100-к "По особовому складу митних органів" скасовано наказ Держмитслужби України від 24.12.2008 року № 2794-к "Про припинення державної служби" /а.с. 25; т.1./.

21.02.2014 року позивач звернувся до Міністерства доходів і зборів України та Південної митниці Міндоходів з заявою датованою 20 лютого 2014 року в якому просив видати йому (надіслати на його адресу): наказ Дежмитслужби України від 04.12.2013 року № 1100-к "По особовому складу митних органів" про скасування наказу Держмитслужби України від 24.12.2008 року № 2794-к "Про припинення державної служби"; наказ про його звільнення згідно раніше поданою заявою; трудову книжку; провести грошовий розрахунок при звільненні /а.с.26-28; т.1./.

Листом від 14.03.2014 року № 3745/15-70-04-Б-15 Південна митниця Міндоходів за наслідками розгляду листа позивача від 20.02.2014 року проінформувала позивача про те, що: на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 19.03.2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 наказ Держмитслужби України від 24.12.2008 року № 2794-к "Про припинення державної служби" скасований Наказом Дежмитслужби України від 04.12.2013 року № 1100-к "По особовому складу митних органів"; у зв'язку з припиненням перебування на державній службі в митних органах та звільненням із займаної посади, відповідно до наказу Південної митниці від 29.01.2009 № 83 "Про проведення розрахунків" була виплачена компенсація за невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 24 календарних дні у сумі 2106,47 грн., зазначені кошти були перераховані на особовий рахунок ОСОБА_1, тобто розрахунок при звільненні проведено. Також зазначеною відповіддю запропоновано позивачу з'явитись до Південної митниці Міндоходів для отримання трудової книжки /а.с. 29; т.1/.

Згідно матеріалів адміністративного позову 21 липня 2014 року представник позивача отримав трудову книжку ОСОБА_1, яка не містила запису про скасування наказу голови Державної митної служби України № 2794-к "Про приинення державної служби".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не був поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір, оскільки представником позивача в ході судового розгляду надано пояснення, що позивач втратив бажання працювати в митних органах та на даний час працює в іншому місці, у зв'язку з чим ним і було відкликано позовну вимогу про його поновлення на посаді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За приписами статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

У правовідносинах що склались між позивачем та відповідачами, чинний закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240-1 КЗпП України, тому, установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням визначеного законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі (постанова судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі N 6-33цс14).

Аналогічне твердження міститься й у Висновках Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2014 року.

06 травня 2010 року ОСОБА_1 звертався до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України, третя особа: Голова Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування наказу № 2794-к від 24 грудня 2008 року "Про припинення державної служби", поновлення на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За наслідками розгляду справи № 2а-1910/10/1670 Полтавським окружним адміністративним судом прийнята постанова від 19 березня 2013 року, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Південної митниці Державної митної служби України, третя особа - Голова Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування наказу, зміну формулювання підстави звільнення з посади задоволений частково: визнаний протиправним та скасований наказ Державної митної служби України від 24 грудня 2008 №2794-к "Про припинення державної служби"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 набрала законної сили 18.05.2013 року, отже обставини, встановлені цим судовим рішенням не потребують доказуванню під час розгляду цієї справи. /а.с. 150-153; т. 2/.

Згідно з зазначеною постановою 29.01.2013 року позивач під час розгляду справи № 2а-1910/10/1670 надав суду позовну заяву до Державної митної служби України, треті особи: Голова Державної митної служби України, Південна митниця Державної митної служби України, якою змінив свої позовні вимоги та просив визнати протиправним та скасувати наказ № 2794-к від 24.12.2008 "Про припинення державної служби", змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України з п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" на ч.3 ст.38 КЗпП України - за власним бажанням у зв'язку з невиконанням Державною митною службою України законодавства про працю з 16.11.2009, зобов'язати відповідача видати йому трудову книжку, стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, повного грошового розрахунку при звільненні та стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Вищевказані зміни до позовної заяви були прийняті судом до розгляду.

В подальшому ухвалою колегії суддів від 29.01.2013 року клопотання позивача про залишення його первісної позовної вимоги про поновлення на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України без розгляду було задоволено, позовна заява в частині позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді залишено без розгляду /а.с. 154-155; т. 2/.

Ухвалою колегії суддів від 19.03.2013 року було задоволено клопотання позивача про залишення без розгляду раніше поданої зміненої позовної заяви в частині зобов'язання відповідача видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, повного грошового розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди /а.с. 154; т. 2/.

Також згідно мотивувальної частини постанови суду від 19.03.2013 року у справі № 2а-1910/10/1670 питання про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України у зв'язку із визнанням протиправним та скасуванням вищевказаного наказу колегією суддів не вирішується, оскільки представником позивача в ході судового розгляду надано пояснення, що позивач втратив бажання працювати в митних органах та на даний час працює в іншому місці, у зв'язку з чим ним і було відкликано позовну вимогу про його поновлення на посаді.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, позивач не був поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір.

Крім того постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, суд в межах заявлених позовних вимог захистив порушене право позивача зобов'язавши Південну митницю Міністерства доходів і зборів України внести на підставі наказу Державної митної служби України від 04.12.2013 року № 1100-к "По особовому складу митних органів" запис до трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) про недійсність запису № 13 від 24.12.2008 року "звільнений із займаної посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 30 Закон України "Про державну службу", внесеного на підставі Наказу Державної митної служби України № 2794-к "Про припинення державної служби.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України та Південної митниці Міндоходів України щодо не вжиття заходів та не видання наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південної митниці Міндоходів України у зв'язку з виданням наказу від 04.12.2013 № 1100-к про скасування наказу Державної митної служби України від 24.12.2008 № 2794-к "Про припинення з державної служби" за період з 24.12.2008 по 04.12.2013 - за відсутності наказу про його звільнення станом на 04.12.2013, в тому числі, на підставі заяв від 19.03.2013, від 23.04.2013, від 16.09.2013, від 28.10.2013.

Щодо позовних вимог в частині дії з нарахування і проведення гарантійних грошових компенсаційних (в тому числі, індексаційних) виплат ОСОБА_1 за весь час дії незаконного наказу голови Державної митної служби України від 24.12.2008 р. по 04.12.2013 року та за весь час вчинення неправомірних дій та бездіяльності після видання наказу від 04.12.2013 р. № 1100-к за період з 05.12.2013 р. по 05.08.2015 р, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами частини 2 статті 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті (частин 3 статті 235 КЗпП).

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частин 5 статті 235 КЗпП).

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в статті 235 КЗпП України.

Зазначене відповідає Висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за I півріччя 2014 року (Спори, що виникають із трудових правовідносин, пункт 4) та у Постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі N 6-33цс14).

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що позивач не був поновлений на попередній роботі, у зв'язку з задоволенням клопотання позивача про залишення його первісної позовної вимоги про поновлення на посаді заступника начальника Південної митниці Державної митної служби України без розгляду /а.с. 154-155; т. 2/ та задоволенням клопотання позивача про залишення без розгляду раніше поданої зміненої позовної заяви в частині зобов'язання відповідача видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, повного грошового розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди /а.с. 154; т. 2/. Отже, відсутні підстави для зобов'язання відповідачів здійснити нарахування та виплату гарантійних грошових компенсаційних виплат за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки та затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, згідно письмових пояснень позивача він з 13.12.2008 року по 16.11.2009 року утримувався у ізоляторі тимчасового утримання ГУМВС України в Одеській області /а.с. 141; т.2; а.с. 122, т. 4/.

Відповідно до Відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 останній отримував доходи у тому числі у вигляді заробітної плати з 2 кварталу 2010 року по 2 квартал 2015 року від ТОВ "Житлорембудсервіс", КП КПС ШРБУ, Суб'єкта підприємницької діяльності з податковим номером НОМЕР_2, Полтавського інституту бізнесу. А всього за це період ним було отримано 1234385,64 грн. доходів /а.с. 137-140; т.2., а.с. 167-168, т.4/.

При цьому згідно Довідки Південної митниці Міндоходів від 16.12.2014 року середня заробітна плата ОСОБА_1 за період з 25.12.2008 року по 12.12.2014 року становить 296563,43 грн. /а.с. 159; т.2/.

Факт перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ "Житлорембудсервіс" з 02 кварталу 2010 року ним не заперечується та підтверджений ним у власних письмових поясненнях.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 з публічної служби не мало наслідком перешкоджання у його працевлаштуванні, а отже відсутні підстави для прийняття рішення стосовно виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Отже, відсутні підстави для зобов'язання відповідачів здійснити нарахування та виплату гарантійних грошових компенсаційних виплат за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки та затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2015р. по справі № 816/3303/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Бондар В.О.
Повний текст ухвали виготовлений 16.01.2016 р.