Справа № 817/673/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2015-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/673/15

25 листопада 2015 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у місті Рівному ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 31.10.2013 №, НОМЕР_1, НОМЕР_2 та податкової вимоги ДПІ у місті Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області форми "Ф" від 13.10.2014 №4262-25.

В обґрунтування позову заперечив висновки відповідача, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги. Зазначив, що правомірно включав до складу валових витрат та податкового кредиту по податку на додану вартість вартість придбаної електроенергії, в тому числі відшкодування втрат електроенергії у електромережі, а також витрат з придбання масла та борошна.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали з наведених у ньому підстав, просили задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_5 податкова інспекція у місті Рівному ГУ ДФС у Рівненській області позов не визнав, подав письмове заперечення. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що податковим органом правомірно зменшено валові витрати та податковий кредит Позивача, оскільки встановлено факт невикористання придбаної продукції та отриманих послуг в господарській діяльності.

На підставі викладеного вважає спірні рішення правомірними, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача та представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

ОСОБА_1 у перевіряємий період був зареєстрований у встановленому порядку як фізична особа-підприємець та платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЄ № 226822 від 17.06.2011р. та свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №100265334 від 31.01.2010р. Видами діяльності ОСОБА_4 особи підприємця ОСОБА_1 є: 10.52 Виробництво морозива (основний); 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ОСОБА_5 податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області проведена планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

За результатами перевірки податковим органом складено акт №207/17-16-17-01-19/НОМЕР_3 від 18.10.2013 "Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_3, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року".

На підставі даного акту 31.10.2013 ОСОБА_5 податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за даними річного декларування" на суму 2980,80 грн., в тому числі за основним платежем на 1980,53 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 990,27 грн.;

НОМЕР_1, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2012 року на 4191,00 грн.;

НОМЕР_2, якими збільшено суму грошового зобовязання за платежами "податок на додану вартість" на 36327,00 грн., в тому числі за основним платежем на 24218,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на 12109,00 грн.

13.10.2014 ДПІ у місті Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області було винесено податкову вимогу від №4262-25, якою визначено, що станом на 12.10.2014 року сума податкового боргу платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за узгодженими грошовими зобовязаннями становить 39 303,55 грн.

Також суд відзначає, що не погоджуючись із збільшенням суми грошового зобовязання по податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб, зменшенням суми відємного значення з податку на додану вартість та застосуванням штрафних (фінансових) санкцій, ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_1 подав скаргу на такі податкові повідомлення рішення до ГУ Міндоходів у Рівненській області.

У розділі 2.2.2 ОСОБА_3 перевірки №207/17-16-17-01-19/НОМЕР_3 від 18.10.2013 вказується, що згідно представлених до перевірки рахунків, актів виконаних робіт ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" та платіжних документів встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2012р. до складу валових витрат віднесено вартість придбаної електроенергії в сумі 225311,36 грн. Згідно договорів оренди №02.01.2010 від 02.01.2010р. та №01/08/2012 від 01.08.2012р. Орендодавець ФОП ОСОБА_1 передає Орендарю ФОП ОСОБА_6 у тимчасове володіння частину виробничого приміщення за адресою м. Рівне, вул. Будівельників,1. Загальна площа приміщення, що орендується: 30 кв.м. та 20 кв.м. холодильної камери. Проведеною перевіркою до складу валових витрат ФОП ОСОБА_1 за 2012р. прийнято вартість електроенергії пропорційно частині використаного платником приміщення для здійснення власної підприємницької діяльності. Таким чином, до складу валових витрат підприємця не прийнято частину вартості спожитої електроенергії в сумі 5087,53 грн., яка списана пропорційно до орендованої площі та фактично отриманого підприємцем доходу від орендної плати. Зазначається, що у звязку з цим ФОП ОСОБА_1 порушено ст. 138, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

У розділі 2.3.2 ОСОБА_3 перевірки №207/17-16-17-01-19/НОМЕР_3 від 18.10.2013 зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту по ПДВ ФОП ОСОБА_1 віднесено податкові накладні, отримані від ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" по оплаті спожитих комунальних послуг електропостачання, а частина приміщення по вул. Будівельників, 1 використовувалася для здійснення господарської діяльності іншими субєктами господарювання, тобто дані витрати лише частково є витратами ФОП ОСОБА_1 Проведеною перевіркою до складу податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 за 2012р. оплата вартості електроенергії прийнята пропорційно частині використаного платником приміщення для здійснення підприємницької діяльності.

Проте з такими висновками податкового органу погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.01.2010 між підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець) та підприємцем ОСОБА_6 (Орендар) було укладено Договір №02.01.2010 оренди частини приміщення для виробничих цілей. Відповідно до цього Договору орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння наступне приміщення: частину виробничого приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Будівельників, 1, загальною площею 30 кв.м., в т.ч. 20 кв.м. холодильної камери. Фактично приміщення передані орендодавцем для орендаря по акту прийняття-передачі від 02.01.2010.

01.08.2012 між ФОП ОСОБА_1 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_6 (Орендар) було укладено Договір №01/08/2012 оренди частини приміщення для виробничих цілей. Відповідно до цього Договору орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння наступне приміщення: частину виробничого приміщення за адресою: м. Рівне, вул. Будівельників, 1, загальною площею 30 кв.м. та 20 кв.м. холодильної камери. Фактично приміщення передані орендодавцем для орендаря по акту прийняття-передачі від 01.08.2012.

Відповідно до п. 5.6 зазначених Договорів оренди частини приміщення від 02.01.2010 та від 01.08.2012, укладених між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6, вартість комунальних послуг входить до орендної плати.

Факт виконання вказаних договорів сторонами підтверджується матеріалам справи, зокрема: платіжними дорученнями №437 від 07.11.2012 та №429 від 22.10.2012, №882 від 26.09.2012, №851 від 09.08.2012, №820 від 21.06.2012, №787 від 13.06.2012, №769 від 13.06.2012, №746 від 07.05.2012, №712 від 15.03.2012; податковими накладними №13 від 21.02.2012, №27 від 30.03.2012, №38 від 30.04.2012, №52 від 31.05.2012, №46 від 30.07.2012, №46 від 31.08.2012, №27 від 26.09.2012, №10 від 08.11.2012, №5 від 07.12.2012.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, ФОП ОСОБА_1 у відповідності з укладеними договорами оренди передавав частину приміщення в оренду іншому субєкту господарювання за плату, що відповідає вимогам чинного законодавства та одному із видів підприємницької діяльності. При цьому у договорі передбачив, що орендна плата включає платежі за комунальні послуги, що також відповідало вимогам чинного на той час законодавства.

Відповідно до ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

В даному випадку факт понесення витрат підтверджується Договором про постачання електричної енергії № 2307 від 22.09.2009; квитанцією про сплату рахунку за електроенергію №89 від 28.12.2012; рахунком за активну електроенергію № та за реактивні перетоки та пеню № НОМЕР_4 від 24.12.2012, актом прийому-передачі виконаних робіт №910725235 від 31.12.2012, актом прийняття-передавання електричної енергії за листопад 2012 року № А-, рахунком за активну електроенергію № та за реактивні потоки і пеню № від 20.11.2012, рахунком за активну електроенергію № НОМЕР_5 від 24.10.2012, актом прийняття передавання електричної енергії №А- за жовтень 2012 року, рахунком за активну електроенергію № за вересень 2012 року від 21.09.2012, рахунком за активну електроенергію № за серпень 2012 року від 21.08.2012, актом прийняття-передавання електроенергії № А- за серпень 2012 року, рахунком за активну електроенергію № за липень 2012 року від 24.07.2012, додатком до рахунку за електроенергію № НОМЕР_6 за липень 2012 року, актом прийняття передавання електричної енергії № А- за липень 2012 року, рахунком за активну електроенергію № за червень 2012 року від 22.06.2012, актом прийняття-передавання електричної енергії №А- за червень 2012 року, рахунком за активну електроенергію № за травень 2012 року від 21.05.2012, актом прийняття-передавання електричної енергії за травень 2012 року №А-, рахунком за активну електроенергію № та за реактивні перетоки та пеню № за квітень 2012 року від 23.04.2012, рахунком за активну електроенергію № та за реактивні перетоки та пень № за березень 2012 роки від 21.03.2012, додатком до рахунку за електроенергію № НОМЕР_7 за березень 2012 року, актом прийняття-передавання електричної енергії № А- за березень 2012 року, рахунком за активну електроенергію № та за реактивні перетоки та пеню № за лютий 2012 року від 21.02.2012, актом прийняття-передавання електричної енергії №А- за лютий 2012 року; податковими накладними № 6669/0016 від 30.11.2012, №6797/0016 від 31.12.2012, №6643/0016 від 31.10.2012, №6427/0016 від 30.09.2012, №6339/0016 від 31.08.2012, №6384/0016від 31.07.2012, №6298/0016 від 30.06.2012, №6510/0016 від 31.05.2012, №6552/0016 від 30.04.2012, №6653/016 від 31.03.2012, №6512/016 від 29.02.2012, №6371/016 від 31.01.2012; платіжними дорученнями №992 від 19.12.2012, №986 від 07.12.2012, №719 від 27.01.2012, №710 від 13.01.2012, №585 від 29.07.2011, №726 від 13.02.2012, №723 від 31.02.2012, № 741 від 29.02.2012, №738 від 27.02.2012, №747 від 07.03.2012, №740 від 29.02.2012, №760 від 30.03.2012, №762 від 30.03.2012, №809 від 23.05.2012, №789 від 14.05.2012, № 781 від 25.04.2012, №766 від 11.04.2012, №873 від 27.07.2012, №844 від 09.07.2012, №836 від 25.06.2012, №817 від 12.06.2012, №903 від 23.08.2012, №889 від 08.08.2012, №935 від 25.09.2012, №905 від 12.09.2012, №959 від 29.10.2012, №947 від 10.10.2012, №980 від 30.11.2012, №978 від 26.11.2012.

Згідно з п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку собівартість послуг з оренди приміщення також включала в себе витрати по сплаті комунальних послуг, про що безпосередньо вказувалося у договорах оренди.

А тому зменшення валових витрат на суму понесених позивачем комунальних послуг зі сплати вартості спожитої електроенергії є неправомірним.

Відповідно до ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В даному випадку факт правомірності формування позивачем податкового кредиту підтверджується первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які сумніву з боку податкового органу не піддавалися.

Тому суд також приходить до висновку, що сплачене ПДВ при оплаті комунальних послуг позивачем віднесено до податкового кредиту правомірно та на підставі всіх необхідних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, оформлених належним чином.

В розділі 2.3.2 ОСОБА_3 перевірки №207/17-16-17-01-19/НОМЕР_3 від 18.10.2013 року вказується, що згідно наданого для перевірки договору про постійне користування технологічними електричними мережами від 30.12.2011 ПАТ Рівненський домобудівний комбінат, далі - Власник та ФОП ОСОБА_1, далі Користувач, уклали цей Договір про постійне використання технологічних електричних мереж власника. Власник зобовязується забезпечити постійне використання його технологічних електричних мереж та передачу електричної енергії в межах величин, дозволених Користувачу до використання, а Користувач своєчасно сплатити за користування електричною мережею та за втрати електроенергії. Відповідно до Розрахунку втрат власника на передачу електричної енергії в 2012р. втрати на спожиту активну електроенергію та компенсацію перетікання реактивної електричної енергії сплачується користувачем пропорційно спожитої електроенергії в розмірі 5%. Оплата за користування електромережами сплачується Користувачем в розмірі 5% від вартості спожитої електроенергії. Відповідач при цьому зазначає, що оскільки відшкодування втрат електроенергії не призначалися для використання в господарській діяльності платника, то сума податку в розмірі 2258,0 грн., сплаченого у звязку з таким придбанням, не включається до складу податкового кредиту, чим порушено ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що 30.12.2011 між ПАТ "Рівненський домобудівний комбінат", далі Власник, та ФОП ОСОБА_1, далі Користувач, було укладено Договір про постійне користування технологічними електричними мережами власника мереж.

Відповідно до п.1.1 цього Договору Власник зобовязується забезпечити постійне використання його технологічних електричних мереж та передачу електричної енергії в межах величин, дозволених Користувачу до використання, а Користувач своєчасно сплатити за користування електричною мережею та за втрати електроенергії.

Пунктом 3.1 вказаного Договору передбачається, що Власник має право на відшкодування частини (відповідно до обсягу переданої Користувачу електричної енергії) витрат на утримання електричних мереж та втрат в електромережах, якими здійснюється передача електроенергії Користувачу.

Згідно з п. 4.1 Договору про постійне користування технологічними електричними мережами власника мереж від 30.12.2011 користувач зобовязується здійснювати оплату за користування електричними мережами Власника за розрахунковий період та втрат електричної енергії в мережах.

Згідно з Розрахунком втрат власника на передачу електричної енергії в 2012 року ПП ОСОБА_1 втрати на спожиту активну електроенергію та компенсацію перетікання реактивної електричної енергій сплачується користувачем пропорційно спожитої електроенергії в розмірі 5%. Оплата за користування електромережами сплачується Користувачем в розмірі 5% від вартості спожитої електроенергії.

Факт виконання вказаного Договору підтверджується податковими накладними №151 від 28.12.2012р., №280 від 30.11.2012р., №266 від 31.10.2012р., №273 від 28.09.2012р., №260 від 31.08.2012р., №336 від 30.07.2012р., №280 від 29.06.2012р., №259 від 31.05.2012р., №171 від 28.04.2012р., №101 від 30.03.2012р., №69 від 29.02.2012р.; рахунком фактурою №СФ-0003709 від 28.12.2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000255 від 28.12.2012р., рахунком-фактурою №СФ- 0003604 від 30.11.2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000235 від 30.11.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0003247 від 31.10.2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000212 від 31.10.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0002880 від 28.09.2012р., актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000192 від 28.09.2012р., рахунком-фактурою № СФ-0002459 від 31.08.2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000171 від 31.08.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0002071 від 30.07.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0001679 від 29.06.2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000128 від 29.06.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0001214 від 31.05.2012р., актом здачі-прийняття робіт № ОУ-0000104 від 31.05.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0000780 від 28 квітня 2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ- 0000082 від 28.04.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0000367 від 30.03.2012р., актом здачі-прийняття робіт № ОУ- 0000047 від 30.03.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0000196 від 29.02.2012р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000030 від 29.02.2012р., рахунком-фактурою №СФ-0007439 від 29.12.2011р., актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000261 від 29.12.2011р.; платіжними дорученнями №882 від 26.09.12р., №851 від 09.08.12р., №820 від 21.06.12р., №787від 13.06.12р., №769 від 13.06.12р., №746 від 07.05.12р., №712 від 15.03.12р.

Суд на підставі досліджених матеріалів справи приходить до висновку, що позивач здійснював відшкодування втрат електроенергії для власника електричних мереж у межах норм, визначених для нього постачальником електричної енергії, у розмірі 5% від вартості спожитої електроенергії.

Оскільки споживачем електричної енергії був ФОП ОСОБА_1, то, відповідно, власник електричних мереж - ПАТ "Рівненський домобудівний комбінат" не міг використовувати її у власній господарській діяльності і сплачувати фактичні втрати електроенергії від такого споживання, а такий обовязок правомірно покладався на позивача, оскільки останній використовував таку електроенергію у власній господарській діяльності, відповідно, саме позивач повинен сплачувати фактичні її втрати у розмірах, встановлених постачальником електричної енергії.

В розділі 2.3.2 ОСОБА_3 перевірки №207/17-16-17-01-19/НОМЕР_3 від 18.10.2013 вказується, що перевіркою встановлено, що приватним підприємцем не проводилося списання матеріалів, по яких закінчилися терміни для споживання та реалізації, акти на списання не надавалися, а також не проведено коригування сум податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ. Таким чином, з врахуванням положень п. 198.3 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України в ході перевірки проведено коригування сум податкового кредиту на 12 775,0 грн. в податковій декларації з ПДВ за липень 2012 р. по борошну в звязку з закінченням термінів для його споживання та реалізації (63874,68/5=12774,94 грн. ПДВ). Також в ході перевірки встановлено, що частина придбаного в даному періоді масла на суму 61808,15 грн., в т.ч. ПДВ 12362,0 грн. згідно накладної від 09.10.2012р. №66/4 (1000 кг по ціні 30,0 грн., на суму придбання 30000,00 грн., ПДВ 6000,0 грн.), від 24.07.2012р. №127/4 (1100 кг по ціні 27,50 грн., на суму придбання 30250,0 грн., ПДВ -6050,0 грн.), від 08.06.2012р. №28/4 (55 кг. По ціні 28,33 грн., на суму придбання 1558,15 грн., ПДВ-311,63 грн.), що включений до складу податкового кредиту по ПДВ не реалізований, та не встановлено факту використання такого товару у господарській діяльності. Таким чином, оскільки даний товар не призначався для використання в господарській діяльності платника то сума податку в розмірі 12362,0 грн., сплаченого у звязку з таким придбанням, не включається до складу податкового кредиту,чим порушено п. 198.3 ст. 198, п. 199.1 ст. 199 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що 13.07.2011 між ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (Постачальник) та ОСОБА_4 особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Договір поставки «К»-3/83, відповідно до п.1.1. якого Постачальник передає у власність Покупця, а Покупець приймає та оплачує борошно пшеничне та крупу манну (надалі продукція), в кількості, асортименті за цінами та у строк, що наведених у погоджених сторонами специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору. Факт виконання договору двома сторонами підтверджується специфікацією №1 до договору поставки від 13.07.2011 року, платіжним дорученням №577 від 13.07.2011 року, рахунком-фактурою №СГП-00565 від 14.07.2011 року, накладною №СГП-00908 від 14.07.2011 року, податковою накладною №200 від 14.07.2011 року.

Необхідність використання борошна для здійснення господарської діяльності підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з якими видами діяльності позивача є в тому числі: 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угруповань; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, та рецептурними розрахунками. Факт здійснення позивачем господарської діяльності з виробництва заморожених напівфабрикатів не заперечувався також і відповідачем по справі.

Наявність у позивача на момент проведення перевірки залишків придбаного борошна та виготовленої із нього замороженої готової продукції, відповідачем у судовому засіданні не спростовано.

Судом також встановлено, що позивачем на протязі червня-жовтня 2012 року придбавалося у ПП «Альма-Віта» масло с/в сел. 72,5% (20 кг), що підтверджується накладними №10 від 05.06.2012 року, №28 від 12.06.2012 року, №127 від 28.07.2012 року, №66 від 13.10.2012 року. Факт оплати вказаного масла підтверджується платіжними дорученнями №792 від 11 травня 2012 року, №948 від 09 жовтня 2012 року, №807 від 22 травня 2012року, №818 від 08 червня 2012 року, №871 від 24 липня 2012 року. Позивач відніс суми сплаченого ПДВ у вартості придбання масла до податкового кредиту на підставі податкових накладних №66/4 від 09.10.2012 року, №127/4 від 24.07.2012 року, №28/4 від 08.06.2012 року, №73/4 від 22.05.2012 року, №49/4 від 11.05.2012 року.

Необхідність використання масла для здійснення господарської діяльності підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, згідно з якими видами діяльності позивача є в тому числі: 10.52 Виробництво морозива (основний), та рецептурними розрахунками. Факт здійснення позивачем господарської діяльності з виробництва морозива не заперечувався відповідачем по справі.

Наявність у позивача на момент проведення перевірки залишків виготовленого морозива відповідачем у судовому засіданні не спростовано.

Відповідно до ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Згідно з п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Отже, собівартість продукції також включає в себе витрати на закупівлю борошна та масла селянського відповідано до калькуляцій, що надавалися під час перевірки, на що податковий орган не звернув належної уваги.

Відповідно до ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В даному випадку факт отримання та оплати позивачем вартості борошна та масла селянського не заперечується податковим органом.

Водночас податковим органам не надано право визначати терміни зберігання тієї чи іншої продукції, перевіряти придатність її до споживання тощо.

Відповідачем також не наведено жодної норми податкового законодавства, відповідно до якої позивач зобовязаний за наявних обставин відкоригувати податковий кредит.

Податковим законодавством також не надано право податковим органам зменшувати суми валових витрат та податкового кредиту у звязку із закінченням термінів придатності тієї чи іншої продукції або виготовлених з неї напівфабрикатів чи готової продукції.

Тому суд приходить до висновку, що сплачене позивачем ПДВ при придбанні товару віднесено до податкового кредиту правомірно та на підставі всіх необхідних первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, оформлених належним чином.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями) бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити - назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року, зареєстрованого в МЮ України 05.06.1995 року за № 168/704 передбачено, що для надання юридичної сили і доказованості первинні документи повинні мати обовзкові реквізити.

В даному випадку такими первинними документами в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996 ХІУ від 16.07.1999 року, є первинні документи бухгалтерського обліку, які містять всі необхідні реквізити, а також відбитки печаток кожної з юридичних осіб, яким скріплюється факт надання такої господарської операції.

Відповідно до вимог пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України передбачено наступне: «не належать до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку».

Отже, лише у тому разі, якщо у пп. 139.1.1-139.1.15 п. 139.1 ст. 139 зазначеного Кодексу міститься пряма заборона щодо включення вищевказаних витрат до валових витрат, такі включення можливо кваліфікувати як неправомірні.

Згідно з п. 140.5 ст. 140 ПК України установлення додаткових обмежень щодо складу витрат платника податку, крім тих, що зазначені в цьому розділі, не дозволяється.

Таким чином, за змістом наведеної норми Податкового кодексу України передбачають як підставу не включення до валових витрат лише випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства нереальних сум, непідтверджених будь-яким документами взагалі.

Проте податковий орган безпідставно не взяв до уваги документи бухгалтерського та податкового обліку, що підтверджують понесені позивачем витрати та сплачений податок на додану вартість. Це призвело до додаткових обмежень щодо віднесення витрат, понесених підприємцем, та зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, віднесені позивачем до податкового кредиту у 2012 році, підтверджуються відповідними податковими накладними, які оформлені у встановленому законом порядку.

Отже, суд приходить до висновку, що податковий орган не навів будь-яких доказів щодо фіктивності господарських операцій, за наслідками яких було сформовано позивачем оспорюваний податковий кредит, не надав жодних даних, які би спростовували реальність виконання операцій з поставки відповідних послуг.

В сукупності вище вказані обставини дають суду підстави для висновку про неправомірність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень та необхідність їх скасування.

Оскільки податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасовуються то підлягає скасуванню також і податкова вимога, винесена на їх підставі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України судові витрати присуджуються на користь позивача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішеня Державної податкової інспекції у місті Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області від 31.10.2013 року №, НОМЕР_1, НОМЕР_2 та податкову вимогу Державної податкової інспекції у місті Рівному ГУ ДФС у Рівненській області форми «Ф» від 13.10.2014 року №4262-25.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у місті Рівному ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 182,70 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.