Справа № 826/12216/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 січня 2016 року № 826/12216/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., вирішив у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтеджер Юкрейн"
доДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015р. № 7, від 15.05.2015р. № 7

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеджер Юкрейн" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015р. № 7, від 15.05.2015р. № 7.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що податковим органом необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015 р. № 7, від 15.05.2015 р. № 7, висновки акту перевірки від 09.04.2015 р. № 155/22-13/36282825 про порушення позивачем вимог податкового законодавства, щодо недоведеності реальності виконання договору, укладеного позивачем з ТОВ "Флюід Тівіай" не відповідають дійсності, оскільки у позивача наявні документи, що підтверджують виконання зазначених договорів, висновки акта перевірки є неправомірними.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.10.2015 р. подав заперечення на позов від 25.08.2015р., мотивація яких співпадає з викладеним в акті перевірки від 09.04.2015 р.

№ 155/22-13/36282825.

В судовому засіданні 08.10.2015 року у зв'язку з подачею позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом було ухвалено подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Суд вважає технічною помилкою зазначення позивачем податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015р. № 7, № 7, оскільки позивач до позову надав копії податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015р. № , № .

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 15.05.2015р. № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 209 854,00 грн. та застосовано штрафні санкції з цього податку у розмірі 52 464,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 15.05.2015р. № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 208 041,00 грн. та застосовано штрафні санкції з цього податку у розмірі 52 010,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі висновків Акта від 09.04.2015 р. № 155/22-13/36282825 про результати документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ "Флюід Тівіай" за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки податковим органом було встановлено порушення позивачем вимог: п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість за підсумками поточного звітного періоду у розмірі 209 854,00 грн., в тому числі по періодам: листопад 2012 р. у сумі 34 543,00 грн.; грудень 2012 р. у сумі 52 251,00 грн.; січень 2013 р. у сумі 20 974,00 грн.; лютий 2013 р. у сумі 42 716,00 грн.; березень 2013 р. у сумі 17 086,00 грн.; квітень 2013 р. у сумі 42 284,00 грн.;

пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток всього у сумі 208 041,00 грн., в тому числі по періодам: за 2012 рік у сумі 91 133,00 грн.; за 2013 рік у сумі 116 908,00 грн.

Так, перевіркою було встановлено, що до складу податкового кредиту з ПДВ за 2012 та 2013 роки включено податкові накладні: №62 від 05.11.2012р. на загальну суму 44 400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 400,00 грн.); №134 від 14.11.2012р. на загальну суму 46 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 700,00 грн.); №213 від 21.11.2012р. на загальну суму 59 841,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 969,00 грн.); №314 від 30.11.2012р. на загальну суму 56 844,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9474,00 грн.); №36 від 04.12.2012р. на загальну суму 58 320,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 720,00 грн.); №111 від 11.12.2012р. на загальну суму 55 080,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 180,00 грн.); №221 від 18.12.2012р. на загальну суму 52 722,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 787,00 грн.); №281 від 21.12.2012р. на загальну суму 50 816,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 469,40 грн.); №325 від 25.12.2012р. на загальну суму 48 882,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 147,00 грн.); №447 від 31.12.2012р. на загальну суму 47 683,20 грн. (в т.ч. ПДВ 7 947,20 грн.); №111 від 11.01.2013р. на загальну суму 42 582,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 097,00 грн.); №185 від 18.01.2013р. на загальну суму 39 102,00 грн. (в т.ч. ПДВ 6 517,00 грн.); №419 від 31.01.2013р. на загальну суму 44 160,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 360,00 грн.); №45 від 05.02.2013р. на загальну суму 53 920,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 986,80 грн.); №103 від 12.03.2013р. на загальну суму 59 778,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 963,00 грн.); №164 від 19.02.2013р. на загальну суму 51 522,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 587,00 грн.); №213 від 25.02.2013р. на загальну суму 47 938,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 989,80 грн.); №250 від 28.02.2013р. на загальну суму 43 138,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 189,80 грн.); №124 від 15.03.2013р. на загальну суму 49 017,60 грн. (в т.ч. ПДВ 8 169,60 грн.); №252 від 29.03.2013р. на загальну суму 53 496,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 916,00 грн.); №23 від 03.04.2013р. на загальну суму 36 978,00 грн. (в т.ч. ПДВ 6 163,00 грн.); №80 від 11.04.2013р. на загальну суму 57 984,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 664,00 грн.); №134 від 18.04.2013р. на загальну суму 55 850,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 308,40 грн.); №174 від 24.04.2013р. на загальну суму 59 040,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 840,00 грн.); №236 від 30.04.2013р. на загальну суму 43 852,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 308,80 грн.) виписані ТОВ "Флюід Тівіай" на виконання договору №11112 від 01.11.2012р., всього на суму 1 259 123,00 грн. (в т.ч. ПДВ 209 854,00 грн.).

Перевіряючими було встановлено, що ТОВ «Інтеджер Юкрейн» по фінансово-господарським взаємовідносинам із ТОВ «Флюід Тівіай» включено до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування, суму у розмірі 1 049 269,00 грн., в т.ч. по періодам: 2012 рік - 433 968,00 грн.; 2013 рік - 615 301,00 грн.

Згідно постанови прокуратури Подільського району м. Києва від 21.11.14 р. про призначення документальної позапланової перевірки ТОВ «Інтеджер Юкрейн» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Флюід Тівіай» за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., якою було встановлено, що протягом 2012-2013 років ТОВ «Флюід Тівіай» було створено невстановленими особами за участю гр. ОСОБА_1, яка діяла за грошову винагороду.

Відповідно до вироку від 26.08.2014 р., Подільським районним судом м. Києва по справі №758/9742/14-к, встановлено, що гр. ОСОБА_1 за попередньою домовленістю з невстановленою особою на ім'я «Андрій» створила суб'єкт підприємницької діяльності - ТОВ «Флюід Тівіай» з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб.

Незважаючи на те, що вказане товариство було зареєстроване в державних органах влади як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, гр. ОСОБА_1 взяла участь у його реєстрації не з метою здійснення фінансово-господарської діяльності, а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, яка полягала в підробленні від її імені документів підприємства ТОВ «Флюід Тівіай» та подальшого ухилення від сплати податків.

Враховуючи викладене, перевіряючими зроблено висновок про те, що ТОВ "Флюід Тівіай" здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Отже, первинні документи були складені ТОВ "Флюід Тівіай" на користь позивача без фактичного здійснення господарських операцій. Позивач отримав від "Флюід Тівіай" паперові носії за формою первинних документів, в яких наведені відомості, що не відповідають фактичним (реальним) обставинам, оскільки вони складені на підставі недійсності господарських операцій та відповідно не можуть бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку та податковому обліку.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

На підтвердження правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість та включення витрат, понесених при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Флюід Тівіай", позивачем суду надано договір №11112 від 01.11.2012р.

Відповідно до п.1.1 договору виконавець зобов'язується надати замовнику - позивачу у відповідності до умов даного договору послуги стосовно продукції замовника, а замовник зобов'язується прийняти послуги та оплатити їх.

Згідно п. 1.2 договору виконавець надає замовнику послуги з розповсюдження рекламних матеріалів; безадресної доставки інформаційних буклетів до поштових скриньок; доставки матеріалів по території України.

За результатами наданих послуг за цим договором виконавець надає замовнику акт надання послуг, в якому вказано об'єм виконаних робіт та сума послуги за місяць (п. 2.1 договору).

На підтвердження виконання умов договору від 01.11.12 №11112 та отримання послуг від ТОВ «Флюід Тівіай» позивачем надано податкові накладні: №62 від 05.11.2012р. на загальну суму 44 400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 400,00 грн.); №134 від 14.11.2012р. на загальну суму 46 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 700,00 грн.); №213 від 21.11.2012р. на загальну суму 59 841,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 969,00 грн.); №314 від 30.11.2012р. на загальну суму 56 844,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9474,00 грн.); №36 від 04.12.2012р. на загальну суму 58 320,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 720,00 грн.); №111 від 11.12.2012р. на загальну суму 55 080,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 180,00 грн.); №221 від 18.12.2012р. на загальну суму 52 722,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 787,00 грн.); №281 від 21.12.2012р. на загальну суму 50 816,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 469,40 грн.); №325 від 25.12.2012р. на загальну суму 48 882,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 147,00 грн.); №447 від 31.12.2012р. на загальну суму 47 683,20 грн. (в т.ч. ПДВ 7 947,20 грн.); №111 від 11.01.2013р. на загальну суму 42 582,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 097,00 грн.); №185 від 18.01.2013р. на загальну суму 39 102,00 грн. (в т.ч. ПДВ 6 517,00 грн.); №419 від 31.01.2013р. на загальну суму 44 160,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 360,00 грн.); №45 від 05.02.2013р. на загальну суму 53 920,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 986,80 грн.); №103 від 12.03.2013р. на загальну суму 59 778,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 963,00 грн.); №164 від 19.02.2013р. на загальну суму 51 522,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 587,00 грн.); №213 від 25.02.2013р. на загальну суму 47 938,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 989,80 грн.); №250 від 28.02.2013р. на загальну суму 43 138,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 189,80 грн.); №124 від 15.03.2013р. на загальну суму 49 017,60 грн. (в т.ч. ПДВ 8 169,60 грн.); №252 від 29.03.2013р. на загальну суму 53 496,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 916,00 грн.); №23 від 03.04.2013р. на загальну суму 36 978,00 грн. (в т.ч. ПДВ 6 163,00 грн.); №80 від 11.04.2013р. на загальну суму 57 984,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 664,00 грн.); №134 від 18.04.2013р. на загальну суму 55 850,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 308,40 грн.); №174 від 24.04.2013р. на загальну суму 59 040,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 840,00 грн.); №236 від 30.04.2013р. на загальну суму 43 852,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 308,80 грн.) виписані ТОВ "Флюід Тівіай", всього на суму 1 259 123,00 грн. (в т.ч. ПДВ 209 854,00 грн.).

Та акти наданих послуг: №47 від 05.11.2012р. на загальну суму 44 400,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 400,00 грн.); №48 від 14.11.2012р. на загальну суму 46 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 700,00 грн.); №49 від 21.11.2012р. на загальну суму 59 841,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 969,00 грн.); №50 від 30.11.2012р. на загальну суму 56 844,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9474,00 грн.); №331 від 04.12.2012р. на загальну суму 58 320,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 720,00 грн.); №332 від 11.12.2012р. на загальну суму 55 080,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 180,00 грн.); №333 від 18.12.2012р. на загальну суму 52 722,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 787,00 грн.); №388 від 21.12.2012р. на загальну суму 50 816,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 469,40 грн.); №334 від 25.12.2012р. на загальну суму 48 882,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 147,00 грн.); №335 від 31.12.2012р. на загальну суму 47 683,20 грн. (в т.ч. ПДВ 7 947,20 грн.); №140 від 11.01.2013р. на загальну суму 42 582,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 097,00 грн.); №141 від 18.01.2013р. на загальну суму 39 102,00 грн. (в т.ч. ПДВ 6 517,00 грн.); №142 від 31.01.2013р. на загальну суму 44 160,00 грн. (в т.ч. ПДВ 7 360,00 грн.); №190 від 05.02.2013р. на загальну суму 53 920,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 986,80 грн.); №191 від 12.03.2013р. на загальну суму 59 778,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 963,00 грн.); №192 від 19.02.2013р. на загальну суму 51 522,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 587,00 грн.); №193 від 25.02.2013р. на загальну суму 47 938,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 989,80 грн.); №194 від 28.02.2013р. на загальну суму 43 138,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 189,80 грн.); №323 від 15.03.2013р. на загальну суму 49 017,60 грн. (в т.ч. ПДВ 8 169,60 грн.); №324 від 29.03.2013р. на загальну суму 53 496,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 916,00 грн.); №441 від 03.04.2013р. на загальну суму 36 978,00 грн. (в т.ч. ПДВ 6 163,00 грн.); №442 від 11.04.2013р. на загальну суму 57 984,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 664,00 грн.); №443 від 18.04.2013р. на загальну суму 55 850,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 308,40 грн.); №444 від 24.04.2013р. на загальну суму 59 040,00 грн. (в т.ч. ПДВ 9 840,00 грн.); №445 від 30.04.2013р. на загальну суму 43 852,80 грн. (в т.ч. ПДВ 7 308,80 грн.) виписані ТОВ "Флюід Тівіай", всього на загальну суму 1 259 123,00 грн. (в т.ч. ПДВ 209 854,00 грн.).

При цьому, суд бере до уваги, що всі вказані документи, а саме, договір від 01.11.2012р. №11112, податкові накладні та акти наданих послуг від імені ТОВ "Флюід Тівіай" підписані від імені директора ОСОБА_1 та скріплені печаткою товариства.

Відповідно до вироку Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014р. в кримінальній справі №758/9742/14-к, гр. ОСОБА_1 засновника та директора товариства з обмеженою відповідальністю "Флюід Тівіай", визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво, тобто створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона). Даним вироком було встановлено, що гр. ОСОБА_1 діяльності від імені товариства з обмеженою відповідальністю "Флюід Тівіай" не здійснювала.

Доказів щодо не набрання вироком законної сили або його скасування позивачем суду не надано.

Крім того, аналізуючи, первинні документи, надані позивачем на обґрунтування реальності господарських взаємовідносин суд наголошує на тому, що вони жодним чином не відображають рух активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, наявності ділової на економічної доцільності в них.

Так, предметом договірних відносин були послуги, які є основним видом діяльності позивача (рекламна діяльність, дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки, оброблення даних, розміщення на веб-вузлах і пов'язана з ними діяльність).

Позивачем не обґрунтовано суду неможливості виконання відповідних досліджень власними силами та необхідність залучення до виконання таких послуг - товариства з обмеженою відповідальністю "Флюід Тівіай".

Первинні документи не містять конкретизації послуг, які надані контрагентом позивача, їх результатів, обґрунтування вартості послуг (1 259 123,00 грн.), наявності у позивача прибутку за наслідками таких досліджень.

Так, акти наданих послуг не містять відомостей про те, ким, коли та за якою адресою здійснювалося розповсюдження рекламних листівок згідно договору №11112 від 01.11.2012 р.

При цьому, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що позивачем згідно договору №11112 від 01.11.2012 р. було передано виконавцю - ТОВ "Флюід Тівіай" обсяг продукції для розповсюдження та визначено перелік об'єктів для такого розповсюдження.

Натомість, адресні програми по розповсюдженню рекламних матеріалів до актів наданих послуг, судом не приймаються, оскільки, надані позивачем примірники не підписані жодною із сторін договору, а тому не можуть бути доказом у справі.

Отже, вказані адресні програми по розповсюдженню рекламних матеріалів до актів наданих послуг не підтверджують, що послуги за договором №11112 від 01.11.2012 р. надавалися позивачу, саме ТОВ "Флюід Тівіай".

З боку товариства з обмеженою відповідальністю "Флюід Тівіай" первинні документи підписані гр. ОСОБА_1, яку вироком Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014р. в кримінальній справі №758/9742/14-к визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

За таких обставин, суд погоджується із висновками акту перевірки контролюючого органу щодо формування позивачем даних свого податкового обліку на підставі первинних документів, які не відображають реального руху активів в процесі здійснення господарських операцій і складені з метою мінімалізації податкового навантаження та отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, позивачем не доведено, що договір №11112 від 01.11.2012 р. укладений з ТОВ "Флюід Тівіай" реально виконувався сторонами.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

У п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань».

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.19 ст. 2 та ст.9 Бюджетного кодексу України доходи бюджету - усі податкові, неподаткові та інші надходження на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством України (включаючи трансферти, дарунки, гранти); доходи бюджету класифікуються за такими розділами: податкові надходження, неподаткові надходження, доходи від операцій з капіталом, трансферти; податковими надходженнями визнаються передбачені податковими законами України загальнодержавні і місцеві податки, збори та інші обов'язкові платежі.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Закон України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, первинні документи, які складені суб'єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10, наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту

Аналізуючи обставини даної справи та наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що укладені позивачем угоди не мали на меті настання реальних правових наслідків, що відповідно свідчить про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Флюід Тівіай".

У зв'язку з цим, дії платника податку позивача вказують на його недобросовісність, а вчинені ним господарські операції викликають сумнів у їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України відсутність реального вчинення господарських операцій та як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ПКУ не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною.

Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов'язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

Таким чином, як випливає з визначень даних термінів, господарська операція є дія або подія, яка викликає зміни в структурі ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті минулих подій, виконання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому, та зобов'язань, у власному капіталі підприємства.

Оскільки, позивачем не доведено належними доказами здійснення реальності операцій на виконання договору №11112 від 01.11.2012 р. з ТОВ "Флюід Тівіай", позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку їх необґрунтованістю та не доведеністю.

Враховуючи, те що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015р. № , від 15.05.2015р. № прийняті з урахуванням всіх обставин.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу, зокрема, передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем не спростовують висновків Акта перевірки, позивачем не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015р. № , від 15.05.2015р. № прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені податковим органом, спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Згідно з частиною першою статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 487,20 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі у розмірі 4 384,80 грн. (4 872,00 грн. - 487,20 грн.).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеджер Юкрейн" відмовити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеджер Юкрейн" на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4 384,80 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 80 копійки).

3. Стягнення решти суми судового збору доручити ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук