Справа № 666/6666/15-а
Суддя: Ратушна В. О.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №666/6666/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2016 року Дніпровський районний суд м. Херсона

в складі головуючого судді Ратушної В.О.,

при секретарі Марецькій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Оділбека Рустамовіча до старшого зміни другого відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» окремого контрольно-перепускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_2, Окремого контрольно-перепускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області про визнання протиправними дій та визнання протиправними і скасування актів субєктів владних повноважень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі старший зміни 2 відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» окремого контрольно-перепускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_2, Окремий контрольно-перепускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України, управління Державної міграційної служби України в Київській області, вчинили протиправні дії щодо нього шляхом відмови йому у перетинанні державного кордону України як громадянину ОСОБА_4 із посиланням на доручення ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області.

В підтвердження обґрунтування позову посилається на безпідставність допущеної до нього відмови у перетинанні державного кордону України у пункті пропуску «Бориспіль». Наполягаючи на існуванні з боку відповідачів протиправних дій та винесення протиправних актів якими відмовлено у перетинанні кордону України, наводить норми Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тощо.

Ухвалою суду від 28.12.2015р. в якості співвідповідача по справі залучено ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі по справі: Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України, Старший зміни другого відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» окремого контрольно-перепускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ОСОБА_2, надали заперечення на позов за якими вважають його не обґрунтованим та просять відмовити у його задоволенні з мотивів правомірності своїх дій і актів, підставами для яких стало доручення ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області про заборону позивачу вїзду в Україну.

Відповідач ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області до суду не з,явилися про причини неявки суду не сповістили, про час та дату слухання справи повідомлялись належним чином, про що є відповідні документи.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Оділбек, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ громадянина ОСОБА_4 №АА9913924, є громадянином ОСОБА_5 ОСОБА_4, який отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі Закону України «Про імміграцію», документований посвідкою на постійне проживання в Україні та із зареєстрованим місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

08 вересня 2015 року ОСОБА_1 Оділбеку (Sopoev Odilbek), було відмовлено в перетинанні державного кордону України у пункті пропуску «Бориспіль».

З метою встановлення обставин по справі судом досліджено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 08.09.2015 у пункті пропуску через державний кордон України «Бориспіль», згідно якого відповідачем-1, як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, прийнято рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на вїзд в Україну на підставі пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» з причини того, що стосовно позивача є рішення уповноваженого державного органу України про заборону вїзду в Україну. У відповідності до пункту пять названого рішення відповідача-1, останнє може бути скасовано та визнано судом не чинним.

У письмових запереченнях відповідача 2: Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якості підстав для відмови позивачу у вїзді на територію України наведено спрацювання баз даних ДПСУ про заборону Державною міграційною службою України позивачу вїзду на територію України та наголошено на тому, що доручення Державної міграційної служби надсилаються на адресу органу Держприкордонслужби, визначеного Адміністрацією Держприкордонслужби, яким є головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в розпорядженні якого є вся інформація про підстави, ініціатора даного доручення.

Відповідачем 1: старшим зміни 2 відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» ОКПП «Київ» ДПСУ ОСОБА_2, в якості обставин, які стали приводом для його дій повідомлено, що 08.09.2015 він виконував обовязки з охорони державного кордону України під час виконання яких отримав доповідь від підпорядкованого йому персоналу про виявлення громадянина ОСОБА_4, який надав на паспортний контроль документ паспорт громадянина ОСОБА_4 №АА9913924, якому уповноваженим державним органом заборонено вїзд на територію України (індекс Д). Під час спрацювання оперативних баз даних щодо позивача, було встановлено, що ініціатором доручення про заборону вїзду в Україну є Державна міграційна служба України.

Наведені заперечення відповідачів суд оцінює із врахуванням листа Державної міграційної служби України за вихідним №8-6578/2.1-15 від 06.11.2015, в якому повідомлено, що рішення про примусове повернення, примусове витворення з подальшою забороною вїзду в Україну стосовно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_1 Оділбека Рустамовича, ДМС не приймалося.

Суд бере до уваги заперечення відповідачів із врахуванням листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.64-20796/0/15-15 від 21.12.2015 яким повідомлено, що органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України станом на 18.12.2015 виконується доручення ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області від 20.08.2015 №10/1-9232/1 щодо заборони позивачу вїзду в Україну терміном на три роки.

Разом з цим, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про прикордонний контроль» №661-IV, на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

При цьому, правовий статус іноземця та особи без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов'язки, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» згідно до пункту 9 частини першої якого іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за якою іноземцю або особі без громадянства не дозволяється вїзд: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Згідно до частини 3 статті 13 названого Закону рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. Вказаний у статті 13 Закону перелік підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Також вичерпним є перелік органів, котрі приймають такі рішення.

Відтак, названа стаття 13 Закону наголошує на тому, що рішення про заборону в'їзду в Україну приймається зокрема центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, яким, виходячи із змісту постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 «Про затвердження Положення про Державну міграційну службу України», є Державна міграційна служба України, котра є єдиним центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Досліджуючи названі дії і акти відповідачів прийнятті ними на здійснення владних управлінських функцій, суд бере до уваги ст. 71 КАС України за якою обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів

Відповідачами в даному випадку не надано, передбаченого частиною 3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, яким, у даному випадку є Державна міграційна служба України.

Відповідно до листа Державної міграційної служби України за вихідним №8-6578/2.1-15 від 06.11.2015, вбачається відсутність рішення про примусове повернення, примусове видворення з подальшою забороною в,їзду в Україну стосовно громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_1 Оділбека Рустамовича ДМС, що доводить безпідставність заборони відповідачами вїзду позивачу в Україну.

В свою чергу, доручення ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області від 20.08.2015 №10/1-9232/1 не може розцінюватись й ототожнюватись із рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, адже назване управління є територіальним підрозділом ДМС, котре не приймало рішень у визначених ст. 13 Закону формах. Іншого відповідачами не доведено. За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 90, 158, 159, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов Сапоєва Оділбека Рустамовича - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 Державної Міграційної служби України в Київській області по прийняттю рішення щодо заборони в'їзду в Україну терміном на (3) три роки громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_1 Оділбеку(Sopoev Odilbek), 14.07.1971р.н. та скасувати доручення ОСОБА_3 Державної міграційної служби України в Київській області від 20.08.2015 р. №10/1-9232/1 щодо заборони в'їзду в Україну терміном на (3) три роки громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_1 Оділбеку(Sopoev Odilbek), 14.07.1971р.н.

В іншій частині відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Дніпровський районний суд міста Херсона шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії. .

Суддя В.О. Ратушна