Справа № 813/6005/15
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року №813/6005/15

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення №47/2100/НОМЕР_1 від 22.09.2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №47/2100/НОМЕР_1 від 22.09.2015 року.

Ухвалами судді від 05 листопада 2015 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що оскаржуваним рішенням штрафні санкції до нього було застосовано безпідставно.

На заперечення позовних вимог відповідачем було подано письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях відповідач зазначив, що ним правомірно застосовано до позивача штрафні санкції за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру. Окрім того, відповідач вказав, що податковий орган діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд позов задовольнити повністю. Окрім того, позивач звернув увагу суду на те, що при проведенні перевірки факту незаконної реалізації алкогольних напоїв ревізорами не встановлено.

Представник відповідача позов не визнала, проти позову заперечила та просила суд у його задоволенні відмовити за безпідставністю. Більш того, у судовому засіданні представник відповідача наголосила, що позивачем під час перевірки не було представлено довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру, ні накладних на отримання алкогольних напоїв, що знаходилися у кафе. Також, представник зазначила, що такі документи не надавалися і після закінчення перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших обєктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст.80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Судом встановлено, що 16.09.2015 року ГУ ДФС у Львівській області було проведено фактичну перевірку кафе «Карат», розташованого за адресою: Львівська обл., м.Дрогобич, вул.Злуки,1, що належить субєкту господарської діяльності ОСОБА_1 Перевірку було проведено у присутності ФОП ОСОБА_1

За результатами перевірки відповідачем було виявлено порушення позивачем вимог ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання алкогольних напоїв в місці зберігання не внесеному до Єдиного реєстру, про що складено акт за №13/146/2100/НОМЕР_1.

Водночас, на підставі вказаного акту ГУ ДФС у Львівській області було прийнято оскаржуване рішення від 22.09.2015 року за №47/2100/НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 17 000,00 грн. за зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, у звязку із помилковим зазначенням відповідачем місця проживання фізичної особи-підприємця в акті перевірки та рішенні про застосування фінансових санкцій від 22.09.2015 року, останнє позивач отримав засобами поштового звязку лише 05.10.2015 року.

Суд не погоджується з висновками контролюючого органу, зробленими за наслідками проведеної перевірки та із прийнятим рішенням про застосування фінансових санкцій, з огляду на нижчевикладене.

Зі змісту ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» вбачається, що роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися субєктами підприємницької діяльності всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого субєкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви субєкта господарювання з обовязковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; для фізичних осіб-підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Частина перша статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачає, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом одинадцятим частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлено, що за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, до субєктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

В обґрунтування правової позиції, а зокрема, щодо наявності довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру, на відсутність якої вказує відповідач, позивач надав суду копію такої довідки та для огляду у судовому засіданні її оригінал.

Згідно довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру (Серія АП №139913), позивачу надано право у кафе «Карат», що розташоване за адресою: Львівська область, м.Дрогобич, майдан Злуки, 1 зберігати алкогольні напої.

При цьому, як пояснив у судовому засіданні позивач, копію вищевказаної довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру він надавав працівникам відповідача, які здійснювали перевірку з питань додержання субєктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями (у кафе).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що позивач зберігав алкогольні напої за місцем здійснення торгівлі (у приміщенні кафе) за наявності у нього відповідної довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру, у звязку із чим, податковий орган безпідставно посилається на порушення, допущене позивачем внаслідок не включення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру.

Отже, суд вважає, що висновки акта перевірки від 16.09.2015 року про зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного державного реєстру нормативно та документально не підтверджуються та спростовуються матеріалами справи.

Водночас, суд наголошує, що ревізори на день проведення перевірки позивача не були позбавлені права перевірити та зясувати інформацію про платника податків в електронній базі відповідача й перевірити наявність, у тому числі, довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, у даному випадку суд зазначає, що докази, надані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в адміністративному позові та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і у матеріалах справи, однак не були спростовані доводами органу доходів і зборів.

Відповідач як субєкт владних повноважень не довів правомірність винесеного рішення.

Враховуючи викладене, рішення ГУ ДФС у Львівській області про застосування фінансових санкцій, яким до ФОП ОСОБА_1 засновано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., на переконання суду, є протиправним та підлягає скасуванню.

Із урахуванням усіх встановлених дійсних обставин справи, базуючись на приписах чинного законодавства України, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Львівській області №47/2100/НОМЕР_1 від 22.09.2015 року про застосування фінансових санкцій.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 660 (шістсот шістдесят) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 10 грудня 2015 року.