Справа № 818/2623/15
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 р. Справа № 818/2623/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М. ,

при секретарі судового засідання Котелевець Н.В.

за участю представника третьої особи ПВП "Вибір" - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2015р. по справі № 818/2623/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"

до Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції

треті особи ОСОБА_2, Приватне виробниче підприємство "Вибір"

про скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: скасувати постанову ВП № 9504200 від 19.12.2008 р., винесену Зарічним ВДВС Сумського МУЮ, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Зарічний ВДВС Сумського МУЮ винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває в іпотеці ТОВ "Кей-Коллект" на підставі іпотечних договорів від 15.12.2006 та від 26.06.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.12.2006 р. та 26.06.2008 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитні договори, відповідно до яких останньому було надано кредит у розмірі 39700,00 дол. США зі сплатою 12,3% річних строком до 14.12.2017 р. та кредит у розмірі 49950,00 дол. США зі сплатою 15 % річних строком до 23.06.2023 р. відповідно. В забезпечення виконання вказаних зобовязань майновим поручителем ОСОБА_2 передано в іпотеку Банку згідно з договорами іпотеки № 38053 від 15.12.2006 р. та № 38053/1 від 26.06.2008 р. нерухоме майно - квартиру, загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. ПАТ "УкрСиббанк" 11.06.2012 р. відповідно до договору факторингу відступило ТОВ "Кей-Колект" свої права вимоги за зобовязаннями позичальника по кредитному договору.

09.07.2015 р. позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на вказану квартиру, тобто на майно, яке є предметом іпотеки, постановою Зарічного ВДВС Сумського МУЮ від 19.12.2008 р. ВП № 9504200 накладено арешт. Позивач вважав, що відповідач своїми діями щодо накладення арешту на вказане нерухоме майно, що є предметом іпотеки, порушив законні права та інтереси банку як іпотекодержателя, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Третя особа - приватне виробниче підприємство "Вибір" подало заперечення на апеляційну скаргу, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник приватного виробничого підприємство "Вибір", наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2006 року та 26.06.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитні договори, відповідно до яких останньому було надано кредит у розмірі 39700,00 дол. США зі сплатою 12,3% річних строком до 14.12.2017 р. та кредит у розмірі 49950,00 дол. США зі сплатою 15 % річних строком до 23.06.2023 р. відповідно.

В забезпечення виконання вказаних зобовязань майновим поручителем ОСОБА_2 передано в іпотеку Банку згідно з договорами іпотеки № 38053 від 15.12.2006 р. та № 38053/1 від 26.06.2008 р. нерухоме майно квартиру, загальною площею 44,7 кв.м, житловою площею 26,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

22.09.2008 року державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 9504200 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1601, виданого Зарічним районним судом м. Суми 22.08.2008 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПВП "Вибір" боргу в розмірі 2 482,74 грн.

19.12.2008 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві власності боржнику - ОСОБА_2

Згідно договору факторингу від 11.06.2012 р. ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей-Колект" свої права вимоги за зобовязаннями позичальника по кредитним договорам.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що дії державного виконавця, вчинені у виконавчому провадженні, повністю відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час накладення арешту на спірне майно - 19.12.2008 року) та діючої в даний час ч. 8 cт.54 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. З Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про заставу» визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Таким чином, позивач як іпотекодержатель з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог, щодо одного й того ж нерухомого майна.

Частиною 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації.

Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час накладення арешту) та діючої в даний час ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Однак, як вбачається з договорів іпотеки № 38053 від 15.12.2006 р. та № 38053/1 від 26.06.2008 р. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.12.2008 року, право застави у АКІБ "УкрСиббанк" виникло до винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів в розмірі 2 482,74 грн. і сума боргу перед TOB «Кей-Колект» значно перевищує вартість предмета застави, на який накладено арешт, а тому проведення дій щодо звернення стягнення на таке майно не відповідає вимогам ч.1 ст. 52, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час накладення арешту).

Виходячи із зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2, яке було передано в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк», оскільки вказані дії не відповідали вимогам ч.1 ст. 52, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час накладення арешту) та унеможливлюють реалізацію позивачем першочергового права задоволення вимог до боржника за рахунок предмету іпотеки, в тому числі в позасудовому порядку.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо порушення відповідачем при прийняті оскаржуваної постанови вимог ч.1 ст. 52, ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час накладення арешту), а тому позовні вимоги про скасування зазначеної постанови підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває в іпотеці TOB "Кей-Коллект" на підставі іпотечних договорів від 15.12.2006 та від 26.06.2008, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.12.2008 року накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Отже, скасування судом зазначеної постанови тягне за собою зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були порушені норми чинного матеріального права, і як наслідок, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 20.10.2015р. по справі № 818/2623/15 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення арешту ВП 9504200 від 19.12.2008 року, винесену Зарічним ВДВС Сумського МУЮ в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 09 грудня 2015 року. У повному обсязі буде складена 14 грудня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6