Справа № 810/5072/13-а
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року 810/5072/13-а

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ М'ясопереробний завод Баварія про стягнення штрафних (фінансових) санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до ТОВ М'ясопереробний завод Баварія, в якому просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу щодо створення робочих місць для інвалідів в розмірі 7850,00 грн. та пеню за порушення строків їх сплати в розмірі 233,93 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Вказує, що відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства (обєднання), установи і організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбачений ст. 19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичної особі, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Позивач зазначає, що відповідач на підставі наведених положень Закону України та згідно акту від 03.11.2009 р. № 148 по контролю за використанням нормативу працевлаштування інвалідів, своєчасним та повним надходженням штрафних санкцій до Державного бюджету мав працевлаштувати 1 інваліда, однак не працевлаштував жодного.

Отже, оскільки у відповідача не було створено 1 робочого місця для інвалідів, які, відповідно не працевлаштовані, то згідно ст. 20 Закону відповідач зобовязаний сплатити адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 7850,00 грн., однак цього не зробив, в результаті чого утворилась пеня за порушення строків сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 233,93 грн., що разом складає 8083,93 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивачем оскаржено їх у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.10.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 скасовано, справу направлено до суду першої інстанцій на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія Вищого адміністративного суду України зауважила, що інформація про те, що у період з 10 серпня по 24 вересня 2012 року відповідачем було створене робоче місце для інваліда та проінформовано про це відповідні органи, і питання щодо вжиття ТОВ МПЗ «Баварія» усіх необхідних заходів в цей період судами не досліджувалось.

Водночас, розрахунок заборгованості Київське ОВФСЗІ провело за повний 2012 рік, без урахування періодів, коли кількість працівників ТОВ МПЗ «Баварія» становила менше 8 осіб, та періоду роботи інваліда ОСОБА_1

Таким чином, вказані обставини підлягають дослідженню при новому розгляді справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, а також просив суд розглядати справу за його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ М'ясопереробний завод Баварія зареєстровано як юридичну особу.

Спеціальним Законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливості інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами є Закон № 875-ХІІ.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 875-ХІІ передбачено, що держава створює правові, економічні, політичні, соціально-побутові та соціально-психологічні умови для задоволення потреб інвалідів у відновленні здоров'я, матеріального забезпечення, посильній трудовій та громадській діяльності.

Згідно ч.1 ст.18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з ч. 9 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою №10-ПІ (річна) Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів. Порядок складання звіту встановлено Інструкцією щодо заповнення форми звітності №10-ПІ (річна) Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Судом встановлено, що відповідно до форми №10-ПІ Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2012 р. середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ М'ясопереробний завод Баварія за 2012 р., код рядка 01, становить 8 осіб. Середньооблікова кількість працівників вираховувалась відповідно до п.3.2 Інструкції зі статистики кількість працівників затвердженої Наказом Державного комітету України від 28.09.2005 р. №286.

Як вбачається з розрахунку середньооблікової чисельності працівників ТОВ МПЗ Баварія за 2012 р., середньооблікова чисельність працівників по місяцях складає 7 осіб до серпня 2012 р. В серпні (з 10.08.2012 р.) чисельність збільшилася до 8 осіб, у звязку з чим ТОВ М'ясопереробний завод Баварія видано наказ від 14.08.2012 року № 06-ос про створення нового робочого місця, що підтверджується самим наказом та журналом реєстрації наказів з кадрових питань.

На створене робоче місце 25.09.2012 р. на підприємстві був працевлаштований інвалід ОСОБА_1, що підтверджується наказом про призначення на посаду №8-ОС від 25.09.2012 р., довідкою до акту огляду МСЕК від 26.06.2012 р., копія паспорту ОСОБА_1І.).

Даний інвалід працював у 2012 р. 3 повних місяці, З огляду на це обрахування середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, (код рядка 02, звіту Форми №10-ПІ) ТОВ М'ясопереробний завод Баварія зазначено кількість 0, оскільки, керуючись Інструкцією №286, 3 місяці (кількість місяців роботи інвалідів) / 12 місяців року=0,25. Отже, результат, менший 0,5 заноситься до статистичної звітності як 0.

Обовязки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч.3 ст.18 Закону, а саме:

- виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць;

- створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

-забезпечення інших соціально-економічних гарантій, передбачених законодавством;

- надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів;

-звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідачем були виконані всі вимоги чинного законодавства щодо визначення кількості й створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, чим спростовуються доводи позивача про вину відповідача та правомірність застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 20 закону України № 875-ХІІ.

Стосовно подання відповідачем звіту форми №3-ПН до державної служби зайнятості, то суд зазначає наступне.

На момент виникнення вакансії в 2012р. подача звіту форми №3-ПН регулювалася Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №420 від 19.12.2015р. Про затвердження форм звітності та інструкцій, щодо їх заповнення. У даному наказі немає обовязку працедавця, та строку подання форми №3-ПН до державної служби зайнятості, а також, як уже було зазначено раніше, відповідач самостійно здійснив пошук інваліда.

Як слідує з письмових заперечень відповідача, знаючи, що з 10.08.12р. середньооблікова кількість працівників у нього збільшилася до 8 осіб та відповідно до вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні , він почав самостійно підшуковувати інваліда для працевлаштування на роботу. Так, 13.08.2012р. до нього звернувся громадянин ОСОБА_1, та заповнив анкетні дані про пошук роботи, при цьому зазначив, що на даний момент працює і йому потрібен строк для звільнення з попереднього місця роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій, суд виходив із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобовязань та встановлення в діях або бездіяльність роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

При цьому суд врахував, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Застосування принципу вини як умови відповідальності повязане з необхідністю доведення порушення зобовязання.

Судом встановлено, що відповідач належним чином виконав вимоги нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини соціальної захищеності інвалідів, у тому числі працевлаштовано інваліда, тому підстави застосування щодо нього адміністративного-господарських санкцій, а також стягнення пені за невиконання нормативу щодо створення робочих місць для інвалідів передбачених ст.20 Закону відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки сторони з клопотанням про відшкодування судових витрат не звертались, дане питання при прийнятті рішення у справі судом не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71,72,94, 122, 128, 158-163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.