Справа № 806/5350/15
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м.Житомир справа № 806/5350/15

час прийняття: 12 год. 50 хв. категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Маленька Ю.О.,

за участю: представника позивача Андрушко І.П.,

представника відповідача Рафальська Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.10.2015р.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" звернулося з позовом до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 13.10.2015р. щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38975,89 грн.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод", Позивача по даній справі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі і зазначив, що за результатами планової виїзної перевірки підприємства уповноважені особи Відповідача безпідставно дійшли висновку про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38975,89 грн., про що була винесена оскаржувана вимога. Як зазначив представник Позивача, підприємством дійсно протягом 2014року нараховувалися виплати в розмірі середнього заробітку чотирьом працівникам підприємства (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6.), призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

На думку представника Позивача, такі виплати відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" такі виплати не є базою нарахування та утримання єдиного внеску, а тому підприємство не було зобов'язане на ці виплати нараховувати та утримувати єдиний соціальний внесок. По цій підставі представник Позивача вважає, що оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській, Відповідача по даній справі, проти позову заперечила і пояснила, що за результатами планової виїзної перевірки підприємства уповноважені особи Відповідача правомірно дійшли висновку про наявність у Позивача боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38975,89 грн., про що була винесена оскаржувана вимога. Як зазначила представник Відповідача підприємством протягом 2014року нараховувалися виплати в розмірі середнього заробітку чотирьом працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Механізм відшкодування вказаних коштів за рахунок державного бюджету набув чинності лише з 17.03.2015року, а тому, на думку представника Відповідача, Позивач до вказаної дати зобов'язаний був нараховувати єдиний внесок та перераховувати його до відповідного бюджету.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на виплати, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, регулюються правовими нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 N 2464-VI (надалі-Закон N 2464-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено, що уповноваженими особами податкового органу була проведена планова виїзна документальна перевірка Позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013року по 31.12.2014року, про що був складений акт перевірки від 13.10.2015року. За результатами вказаної перевірки Відповідачем був зроблений висновок про недоотримання та не перерахування Позивачем єдиного соціального внеску із заробітної плати мобілізованих працівників за період з квітня 2014року по грудень 2014року включно на загальну суму 38975,89 грн. (а.с.31т.1).

Для сплати вказаної суми єдиного соціального внеску Позивачу була виставлена оскаржувана вимога № Ю- від 13.10.2015року (а.с.36т.1).

Вказані доводи податкового органу про недоотримання та не перерахування Позивачем єдиного соціального внеску із заробітної плати мобілізованих працівників (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6.) за період з квітня 2014року по грудень 2014року включно на загальну суму 38975,89 грн. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Так, сторони визнають, що Позивач, як роботодавець, відповідно до вимог ст.4 Закону N2464-VI є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та перебуває на відповідному обліку в Коростенській об'єднаній державній податковій інспекції.

Сторони визнають, що працівники Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 в зазначений період 2014року та в установленому порядку були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію".

Сторони визнають, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України та вимог ч. 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", за вказаними працівниками, які проходили військову службу за призовом під час мобілізації зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, що компенсується із бюджету.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні наказом Позивача від 18.03.2014 року № 25-к про звільнення вказаних працівників від роботи на час мобілізації, довідками та повідомленнями про прибуття вказаних працівників до відповідних військових частин (а.с.43-49 т.2).

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до того, чи зобов'язаний Позивач, як платник єдиного внеску, нараховувати та утримувати єдиний внесок на виплати, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку зазначеним працівникам, призваним на військову службу в установленому порядку під час мобілізації протягом квітня-грудня 2014року.

Безспірно, відповідно до вимог ч.2 ст.5 Закону N2464-VI Позивач, як роботодавець та платник єдиного внеску, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, виходячи із бази його нарахування, передбаченої статтею 7 цього ж Закону N2464-VI.

Разом з тим, за приписами ч. 7 ст. 7 Закону N 2464-VI прямо зазначено, що виплати, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, не є базою нарахування та утримання такого єдиного внеску.

Вказана правова норма була прийнята відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014року N 1275 (надалі-Закон N1275) з одночасним доповненням розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього ж Закону N2464-VI пунктом 9-2.

Згідно з останнім абзацом п. 9 згаданого вище Закону N 1275 цей пункт (9-2) застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію".

Суд вважає безпідставними доводи Відповідача та його представника в судовому засіданні про те, що не включення виплат, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до бази нарахування та утримання єдиного внеску, можливо виключно з часу прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови "Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом" від 4 березня 2015 р. N 105 (надалі-Порядок N 105) .

При цьому, суд зазначає, що жодна правова норма розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N2464-VI, Закону N 1275 та Порядку N 105 не передбачає можливість застосування правових норм ч. 7 ст. 7 Закону N 2464-VI щодо не включення виплат, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, до бази нарахування та утримання єдиного внеску, в залежність від прийняття Кабінетом Міністрів України механізму виплати таких компенсацій за рахунок коштів Державного бюджету України.

Нарахування, обчислення і сплата єдиного соціального внеску і механізм виплати компенсацій в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації за рахунок коштів Державного бюджету України не є тотожними правовими поняттями. Це різні правові інститути, що мають різне правове регулювання.

За приписами п.1 Порядку N 105 цей Порядок визначає виключно механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації.

Більш того, в п.7 Порядку N 105 прямо зазначено, що оподаткування, нарахування і сплата єдиного соціального внеску на компенсацію проводяться відповідно до Податкового кодексу України і Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

При цьому суд враховує, що відповідно до дослідженого судом платіжного доручення № 3579 від 10.12.2015року із державного бюджету Позивачу вже виплачена частина компенсацій в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, в розмірі 66196,20грн. (а.с.50т.2).

Безспірно, в розумінні вимог ст.25 Закону N 2464-VI Відповідач як орган доходів і зборів наділений повноваженнями у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, щодо надсилання лише платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

В розумінні вимог ч. 7 ст. 7 Закону N 2464-VI на день винесення Коростенською об'єднаною державною податковою інспекцією оскаржуваної вимоги № Ю- від 13.10.2015року у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" був відсутній борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38975,89 грн., а тому у Відповідача були відсутні правові підстави для її (вимоги) винесення.

Таким чином, оскаржувана вимога Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції № Ю- від 13.10.2015року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38975,89 грн. не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Позивачем надані суду докази щодо понесення судових витрат по даній справі виключно у вигляді судового збору в сумі 1218,00грн. Вказані судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" у вигляді 1218,00грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Керуючись статтями 2, 86, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати вимогу Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції № Ю- від 13.10.2015року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 38975,89 грн.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" у вигляді 1218,00грн. судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 15 січня 2016 р.