Справа № 303/108/16-а
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Мукачево Справа №303/108/16-а

2а/303/17/16

Номер рядка стат. звіту-13

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України

до відповідача громадянина ОСОБА_1 - ОСОБА_2

про примусове видворення,

За участю:

представника позивача ОСОБА_3;

відповідача - ОСОБА_2;

перекладача ОСОБА_4;

ВСТАНОВИВ:

Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про його примусове видворення за межі території України до країни його походження.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач 11 січня 2016 року о 22 годині 15 хвилин був затриманий прикордонним нарядом на території Косинської сільської ради Берегівського району Закарпатської області на напрямку 242 прикордонного знаку, в 5 метрах до лінії державного кордону України з Угорщиною, при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску, у складі групи осіб без документів, що посвідчують особу. Вищевказані обставини є підставою для примусового видворення відповідача за межі України.

Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, просив позов задоволити, посилаючись на його обґрунтованість поданими суду доказами.

Відповідач позовних вимог не визнав з посиланням та те, що він має намір на законних підставах залишитися на території України разом зі своєю сімєю, оскільки має намір звернутися до відповідних органів із клопотанням про надання йому статусу біженця, так як в країні його походження йому та його сімї загрожує небезпека, у звязку з тим, що там відбуваються військові дії. Також наголосив на тому, що він не мав практичної можливості виконати рішення позивача про його повернення в день його винесення, оскільки був затриманий.

Заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

11 січня 2016 року громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 був затриманий прикордонним нарядом на території Косинської сільської ради Берегівського району Закарпатської області на напрямку 242 прикордонного знаку, в 5 метрах до лінії державного кордону України з Угорщиною, при спробі незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску, у складі групи осіб, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КпАП України, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 11.01.2016 року (а.с. 4).

У листі начальника Мукачівського прикордонного загону від 12.01.2016 №43/211 вказується також на відсутність у відповідача документів, що посвідчують його особу (а.с. 7).

12 січня 2016 року першим заступником начальника Мукачівського прикордонного загону начальника штабу прийнято рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України (а.с. 15).

Звертаючись до суду з даним позовом 12.01.2015, позивач зазначив, що відповідач перебуває на території України незаконно, рішення про його примусове повернення до країни його походження не виконує, тому є всі підстави для його примусового видворення за межі території України

По відношенню до цього суд виходить з того, що відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку.

Згідно з частиною першою названого Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Фактичний аналіз вищевказаної статті свідчить про те, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворенні з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Тобто, з вищевказаної правової позиції випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

На виконання вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства було прийнято спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації ДПС України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (надалі-Інструкція).

Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України (далі - ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції під термінами примусове повернення та примусове видворення слід розуміти систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців та осіб без громадянства покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Згідно з п.1.7 Інструкції примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобовязання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобовязання.

В той же час, абзацами 1-2 п.1.8 Інструкції визначено, що примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Примусове видворення з України іноземців здійснюється на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова виноситься судом за позовом територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ, крім випадків затримання іноземців за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як зазначено в абзаці 1 п.2.2 Інструкції, при примусовому видворенні територіальні органи, територіальні підрозділи ДМС, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органи СБУ невідкладно готують рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (додаток 4) з наступним повідомленням щодо рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (додаток 5), протягом 24 годин прокурора і розміщують іноземців, які не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або стосовно яких прийнято адміністративним судом рішення про їх примусове видворення з України, або якщо вони прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію або не мають законних підстав для перебування на території України, у ПТПІ.

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначений статтею 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно якої особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами той факт, що 12 січня 2015 року позивачем було винесено рішення про примусове повернення відповідача до країни його походження, оскільки були підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду за межі території України, у звязку з тим, що в останнього відсутні документи, які б надавали йому право офіційно вибути за межі території України.

Поряд з цим, у вказаному рішенні органом прикордонної служби не встановлено відповідачу строк протягом, якого він повинен добровільно покинути територію України.

В той же час, слід констатувати, що з поданого позивачем позову вбачається, що такий подано до суду 12.01.2016 року, і цією ж датою датоване вищевказане рішення (а.с. 1-3, 15).

За таких обставин, відповідач був фактично позбавлений практичної можливості виконати рішення про його примусове повернення до ОСОБА_1, чи звернутися із заявою до відповідних компетентних органів України про надання йому статусу біженця.

У настанові Ради Європи №5 зазначено, що в наказі про висилку, або в процесі, що веде до наказу про висилку, суб`єкту наказу про висилку повинно бути надано ефективний засіб правового захисту перед компетентним органом влади або органом, що складається з членів, які є неупередженими, і які користуються гарантіями незалежності. Компетентний орган влади або орган повинні мати владу на перегляд наказу про висилку, включаючи можливість тимчасового призупинення його виконання.

В звязку з цим, слід зазначити, що відповідачу був визначений необґрунтовано короткий термін для виконання рішення про його повернення в країну походження та для можливості забезпечити себе правовим захистом з метою реалізації його прагнення залишитися на території України.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 18, 69, 71, 86, 158-163, 167, 183 -5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя В. В. Кость

Повний текст постанови суду виготовлено та підписано 15.01.2015.