Справа № 2-а-9187/10
Суддя: КучеренкоН Н. В.
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-9187 2010 р.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» грудня 2010 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кучеренко Н.В.

при секретарі Левандовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу, відкриту за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити дії по здійсненню перерахунку пенсії та виплаті недоотриманої суми виплати,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати йому державної та додаткової пенсії, як інваліду ІІ групи, всупереч вимогам ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити йому державну та додаткову пенсії, як інваліду ІІ групи, у відповідності до вимог ст. 50, ч.4 ст. 54 та ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2008 року по день винесення рішення, з розрахунку державної пенсії у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зобовязати відповідача проводити нарахування та виплату пенсії в таких розмірах постійно, а також поновити пропущений ним процесуальний строк для звернення до суду з 22.05.2008 року.

Позов обґрунтовує тим, що він є інвалідом ІІ групи по захворюванню, повязаного з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, розмір яких повинен визначатися виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, яка встановлена законом. Відповідно з вимогами ст. 28 п. 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, в свою чергу, визначається Законом України «Про державний бюджет України» на кожний рік окремо.

Статтею 54 ч. 4 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що розміри пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим по ІІ групі інвалідності 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Окрім цього, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 1 категорії ІІ групи інвалідності призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач визначив йому розмір зазначених пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» виходячи з розміру 19 грн. 91 коп. Виходячи із зазначеного, розмір пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 19,91х8, а щомісячна додаткова пенсія відповідно до ст. 50 Закону 19,91х75%.

Однак розміри призначених і виплачуваних йому пенсій не відповідають розмірам передбачених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а привести їх у відповідність з вимогами Закону відповідач відмовився.

Позивач в судове засідання не зявився, просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення, в яких просить відмовити позивачу у позові, згідно з наданими письмовими запереченнями, з яких вбачається, що згідно ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 призначається: а)державна пенсія; б)додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч.4 ст. 54 розміри пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою: не може бути нижчими 8-ми мінімальних пенсій за віком. Згідно із ст. 50 Закону особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія у розмірах: інвалідам ІI групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 № 1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» додаткові пенсії, передбачені Законом, а також пенсії, передбачені ч.4 ст.54 Закону розраховуються виходячи із розміру 19 грн.91 коп. Виходячи із зазначеного, розмір пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 19,91х8, а щомісячна додаткова пенсія відповідно до ст. 50 Закону - 19,91х75%. З 01.01.2008 р. до Закону були внесені зміни. Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 з 01.07.2008 розміри пенсій (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) не може бути нижчими у інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою відповідно до Закону: - у учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках то осіб, евакуйованих у 1986 році з зони відчуження: інвалідів І групи 870 грн., інвалідів ІІ групи 820 грн., інвалідів ІІІ групи 760 грн. Згідно ст. 50 Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, з 01.01.2008 року особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам IІ групи призначається у розмірі 20% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому розмір пенсії позивача з 01.11.2010 року складає 1730,91 грн., у тому числі: 1338,12 грн. основний розмір пенсії, 144,60 грн. додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю інваліду IІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи (723,00 х 20%); 25,77 грн. підвищення у звязку з 20% ростом зарплати; 49,80 надбавка до пенсії як «дитині війни»; 13,40 грн. доплата (бюджет 2010 р); 159,22 грн. доплата до розміру пенсії з урахуванням ст. 67. Застосовувати прожитковий мінімум як розмір мінімальної пенсії при розрахунку вказаних видів виплат немає підстав, оскільки згідно з частиною 3 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з Законом №1058, а тому він не може бути застосований для перерахування пенсії позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, з урахування заяви позивача про розгляд справи за його відсутності та в звязку з неявкою представника відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позивача та письмові заперечення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і йому встановлено IІ групу інвалідності.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної допомоги, б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами IІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 статті 54 вищезгаданого Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів IІ групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8-ми мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, позивач має право на призначення державної пенсії у розмірі, не меншому 8-ми мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46).

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При таких обставинах, позивач має право на призначення державної пенсії у розмірі, не меншому 8-ми мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України, в разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

В п. 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що оскільки предмет закону «Про державний бюджет України» чітко визначений Конституцією України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій та гарантій, передбачених іншими законами України.

Згідно ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, а отже втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22.05.2008 року.

Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами суд вважає, що при визначенні розміру пенсії позивачеві, застосуванню підлягають ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», на підставі якої була нарахована пенсія позивачу, оскільки остання істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Таким чином, посилання представника відповідача на ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, суд не приймає до уваги, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень Закону, в тому числі і інших законів, якими встановлено розміри мінімальних пенсій за віком.

Отже, встановлення зазначеними Постановами Кабінету Міністрів України порядку обчислення пенсій, призначених відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених Законом, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов для існування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зі змісту ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що за основу нарахування пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно чинного законодавства визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд вважає, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначив цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, відмова відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до вимог ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною, а тому права позивача підлягають захисту.

Оскільки Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 р. визнані неконституційними, а отже втрачають чинність, тому суд вважає, що відповідні нарахування та виплати позивачу слід здійснювати з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22.05.2008 року та по 22.12.2010 року, тобто по день винесення судового рішення, як просить позивач.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про поновлення пропущеного ним строку для звернення до суду з 22.05.2008 року, то суд вважає, що така вимога розгляду не підлягає з тих підстав, що згідно з вимогами ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки позивач про порушення свого права щодо відмови у перерахунку пенсії дізнався з листа УПФУ від 18.11.2010 року, вважаю, що строк позовної давності для звернення до адміністративного суду ним пропущено не було, а тому підстав в його поновленні немає.

Вирішуючи питання стосовно прийняття рішення про постійне нарахування та виплату пенсії позивачу в вищезазначених розмірах, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд вважає, що оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем його права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Доказів на підтвердження того, що порушено право позивача на нарахування та виплату пенсії у вказаних розмірах, після ухвалення судового рішення, тобто в майбутньому, суду не надано.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги, з огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині позову задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2,4,5,11,17-19,69-71,99,158,159,161,162,163 КАС України, ст.ст. 50,54,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 п. 1 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування», Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити дії по здійсненню перерахунку пенсії та виплаті недоотриманої суми виплати - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати державної та додаткової пенсії ОСОБА_1, як інваліду ІІ групи, всупереч вимогам ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі Запорізької області провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну та додаткову пенсії, як інваліду ІІ групи, у відповідності до вимог ст. 50, ч.4 ст. 54 та ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2008 року по 22.12.2010 року, з розрахунку державної пенсії у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з відрахуванням отриманих ОСОБА_1 сум, які були виплачені йому у цей період.

В частині позовних вимог про постійне нарахування та виплату державної та додаткової пенсії, відповідно до вимог ст. 50, ч.4 ст. 54 та ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Н.В.Кучеренко