Справа № 818/3628/15
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа №818/3628/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кохан Т.І.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області в якому просить :

- визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області, щодо не виплати ОСОБА_2 заробітної плати;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області нарахувати та виплатити їй заробітну плату за робочий день 01.06.20 13року;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити 1577грн. утриманих коштів з вихідної допомоги;

- зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області нарахувати та виплатити компенсацію затримки при звільнені за період з 01.08.2013 по день винесення рішення судом в сумі середньоденної заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, 31.07.2013 року ОСОБА_2 було звільнено з посади старшого державного виконавця відповідно до п.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Оскільки, позивачка виховує трьох неповнолітніх дітей, то відповідно вона працювала неповний робочий день, і оплата праці здійснювалась пропорційно відпрацьованого часу. Наказом №228/05 від 02.04.2013року їй було надано основну щорічну відпустку 30 календарних днів з 15.04.2013 по 18.05.2013 року включно.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.12.2012 «Про перенесення робочих днів у 2013році» для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочий день п'ятниця 10 травня 2013року перенесено на 01.06.2013.

Позивач зазначає, що в червні 2013року вона відпрацювала 18 днів (в тому числі у вихідний день суботу 01.06.2013), а відповідачем була виплачена їй заробітна плата за червень місяць за 17 робочих днів. Позивач вважає, що оскільки 10 травня 2013 року, вона перебувала у щорічній основній відпустці, то відпрацьовувати даний день, не повинна. Відповідно до табелю обліку робочого часу визначено, що 01.06.2013року вона відпрацювала 7,45годин, а тому відповідно до ст. 72 Кодексу законі про працю України визначено, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Поряд з тим, відповідачем не було надано іншого дня вихідного, а також не було сплачено грошову компенсацію у подвійному розмірі відповідно до вимог законодавства. А оскільки робота в даний вихідний день не входить в норму робочого часу за даний місяць, тому з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за робочий день 01.06.2013року.

Також позивач вважає, що підлягає стягненню з відповідача компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки дана заробітна плата до даного часу відповідачем не виплачена, відповідно до положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІІІ.

Крім того, при звільненні відповідач повинен сплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, але поряд з тим з вихідної допомоги було утримано кошти в сумі 1577грн. Відповідно до вимог ст.. 26 Закону України «Про оплату праці» встановлено заборону, щодо відрахування з вихідної допомоги коштів.

Відповідно до наказу про звільнення, позивачку було звільнено 31.07.2013року, відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, але всупереч вимогам даної статті відповідач не провів повного розрахунку до даного часу.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити виходячи з наступного.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19.12.2013 №1043-р "Про перенесення робочих днів у 2013 році" з метою створення сприятливих умов святкування 1, 2 та 9 травня , а також раціонального використання робочого часу рекомендовано керівникам підприємств, установ і організацій перенести у порядку і на умовах, установлених законодавством, у 2013 році для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочі дні з п'ятниці 3 травня - на суботу 18 травня; а п'ятниці 10 травня - на суботу 1 червня. Відповідно до вказаного розпорядження відповідачем видано наказ № 1117-ОД від 29.12.2012 згідно якого були перенесені робочі дні з п'ятниці 3 травня - на суботу 18 травня; а п'ятниці 10 травня - на суботу 1 червня.

Для позивача ніяких винятків стосовно зайнятості в 01.06.2013 не було і не могло бути. Позивачці відповідно до наказу №2000-0с від 22.10.2012 було встановлено неповний робочий день. Оплата праці ОСОБА_2 здійснювалась відповідно до відпрацьованого часу. Заробітну плату за червень 2013 року позивач отримала пропорційно відпрацьованому часу. Позивач у червні 2013 з 19 робочих днів за нормою працювала 18 днів, так як, згідно наказу Головного управління юстиції у Сумській області №1167/04 про перебування у відпустці без збереження заробітної плати ОСОБА_2 - за своєю заявою позивач перебувала у безоплатній відпустці 27.06.2013. Відповідно нарахування заробітної плати у червні 2013 року становило 2402,02 грн., а саме заробітна плата - 2201,33 грн., премія - 200,69 грн. Водночас, з зв'язку з особливостями фактичних та касових видатків управління юстиції, у липні 2013 з позивача було утримано кошти за 27.06.2013 у сумі 97,88 грн. - заробітна плата та 8,77 грн. - премії, так як вона їх надлишково отримала в заробітній платі за червень за 19 робочих днів, а не за 18, які вона фактично відпрацювала.

Відповідач зазначає, що аналогічні позовні вимоги розглядалися Сумським окружним адміністративним судом у справі №818/2136/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, зокрема: визнати незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області, щодо непроведення з позивачем кінцевого розрахунку при звільненні. Суд, приймаючи рішення, встановив, що задовольняючи вимоги позивача, які містяться в пункті 1 - визнання незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області, щодо непроведення з позивачем кінцевого розрахунку при звільненні зобов'язав Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_2 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 грн. 53 коп. Постановою від 22.10.2015 Харківський апеляційний адміністративний суд позовну вимогу позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити позивачеві компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568 грн. 90 коп. змінив в частині визначення розміру, а саме на суму 2476 грн.25 коп.

Також відповідач зазначає, що вихідна допомога не входить до терміну та структури заробітної плати. Відповідно і процесуальні строки зазначені п.2 ст.233 Кодексу законів про працю на судове оскарження цих вимог є пропущеними позивачем.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, з 02.04.2007 ОСОБА_2І працювала у відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, яке підпорядковане Головному управлінні юстиції у Сумській області (на даний час Головне територіальне управління юстиції у Сумській області). 31.07.2013 року ОСОБА_2 було звільнено з посади старшого державного виконавця відповідно до п.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, в зв'язку з порушенням вимог чинного законодавства про працю відповідно до наказу №1591/04 від 12.08.2013 (а.с. 68).

Задовольняючи позовні вимоги щодо зобовязання відповідача виплатити ОСОБА_2 1577,00 утриманих коштів з вихідної допомоги, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до наказу від 02.04.2013 року №228/05 ОСОБА_2 була надана основна щорічна відпустка за період роботи з 02.04.2013 по 01.04.2014 року тривалістю 30 календарних днів з 15 квітня по 18 травня 2013 року включно (а.с. 75).

Відповідно до наказу від 12.08.2013 року №1591/04 ОСОБА_2 була звільнена за власним бажанням відповідно до п.3 ст.38 Кодексу законів про працю України, у звязку з чим їй була нарахована вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, відповідно до вимог ст.44 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, відповідно до розрахунку наданого відповідачем, із зазначеної вихідної допомоги було утримано 1577, 00 грн. за 19 календарних днів основної щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року з 02.04.2013 по 01.04.2014 (а.с. 49).

Суд вважає, що такі дії відповідача не відповідають нормам законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 127 Кодексу законів про працю України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема:

- при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки (п.2.ч.2 ст.127).

Разом з тим, ст.129 Кодексу законів про працю України визначено, що не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення.

Аналогічну норму містить і ст. 26 Закону України «Про оплату праці».

Судом встановлено, що відповідач в порушення ст. 129 Кодексу законів про працю України та ст. 26 Закону України «Про оплату праці» здійснив відрахування з вихідної допомоги коштів в сумі 1577,00 грн. за 19 календарних днів основної щорічної відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року з 02.04.2013 по 01.04.2014.

Отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог суд виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо не виплати ОСОБА_2 заробітної плати, зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за робочий день 01.06.2013року та зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, суд зазначає.

Судом встановлено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19.12.2012 №1043-р «Про перенесення робочих днів у 2013 році», з метою створення сприятливих умов святкування 1, 2 та 9 травня , а також раціонального використання робочого часу рекомендовано керівникам підприємств, установ і організацій (за винятком органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», Державної казначейської служби та банківських установ) перенести у порядку і на умовах, установлених законодавством, у 2013 році для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочі дні з п'ятниці 3 травня - на суботу 18 травня; а п'ятниці 10 травня - на суботу 1 червня. Відповідно до вказаного розпорядження Головне територіальне управління юстиції у Сумській області видає наказ № 1117-ОД від 29.12.2012 згідно якого були перенесені у порядку і на умовах, установлених законодавством, у 2013 році для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочі дні з п'ятниці 3 травня - на суботу 18 травня; а п'ятниці 10 травня - на суботу 1 червня (а.с. 78).

Отже, відповідно до вищезазначеного для всіх працівників Головного територіального управління юстиції у Сумській області, його структурних підрозділів та територіальних органів, було встановлено графік роботи при якому 3 та 10 травні були вихідними днями, а 18 травня та 1 червня - робочими днями.

Відтак, твердження позивача про те, що 01.06.2013 року для неї не є робочим днем в звязку з тим, що 10 травня 2013 року вона перебувала у щорічній основній відпустці, є безпідставним.

При цьому, оскільки 01.06.2013 року є робочим днем для всіх працівників відповідача без виключень, вимога позивача про подвійну оплату за вказаний день, як за вихідний, також є безпідставною.

Також судом встановлено, що відповідно до наказу №2000-0с від 22.10.2012, старшому державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 встановлено неповний робочий день, з понеділка по четвер з 8.15 до 17.15 години, в п'ятницю з 8.15 до 16.00 години. Оплата праці ОСОБА_2 здійснюється відповідно до відпрацьованого часу.

З розрахунку наданого відповідачем суд вбачає, що норма робочого часу на червень 2013 року (з урахуванням 01.06.) складає 19 робочих днів або 151 година (а.с. 103 104). Для ОСОБА_2 з урахуванням встановленого неповного робочого дня, норма тривалості робочого часу на червень складає 146 годин 15 хв.

Заробітну плату за червень 2013 року позивач отримала пропорційно відпрацьованому часу, а саме:

- посадовий оклад (1147/151)х146,15=1110,16 грн.;

- доплата за ранг (55/151)х146,15=53,23 грн.;

- надбавка за вислугу років (180,30/151)х146,15= 174,51 грн.;

- надбавка (691,15/151)х146,15=668,95 грн.;

- щомісячна премія 10% = 200,69 грн.;

- індексація 194,48 грн.

Таким чином, заробітна плата ОСОБА_2 за 19 робочих днів червня 2013 року (146,15 год.) складала 2402,02 грн., які і були фактично виплачені позивачу.

Разом з тим, позивач у червні 2013 з 19 робочих днів за нормою фактично працювала 18 днів, так як, згідно наказу Головного управління юстиції у Сумській області №1167/04, ОСОБА_2 за своєю заявою 27.06.2013 перебувала у безоплатній відпустці (а.с.51 52), в звязку з чим у липні 2013 з позивача було утримано кошти за 27.06.2013 у сумі 97,88 грн. - заробітна плата та 8,77 грн. - премії, як надлишково отримані в заробітній платі за червень за 19 робочих днів, а не за 18, які вона фактично відпрацювала.

Отже, судом встановлено що відповідачем повністю нараховано та виплачено ОСОБА_2 заробітну плату за 18 робочих днів (146,15 год.) червня 2013 року.

При цьому твердження позивача про те, що при розрахунку заробітної плати відповідач повинен був застосовувати норму робочого часу не 151 год., а 143 год., як зазначено в листі Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 №9050/0/14-12/13, суд вважає безпідставним.

Так, листом Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 №9050/0/14-12/13 визначено, що як правило, з метою створення сприятливих умов для святкування, а також раціонального використання робочого часу, розпорядженнями Кабінету Міністрів України рекомендується переносити робочі дні для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями у суботу та неділю. У зв'язку з тим, що зазначене розпорядження має рекомендаційний характер, рішення про перенесення робочих днів приймається роботодавцем самостійно шляхом видання наказу чи іншого розпорядчого документа.

Прийняте роботодавцем рішення про перенесення робочих днів змінює графік роботи підприємства, установи, організації та норму тривалості робочого часу у місяцях, в яких запроваджено перенесення робочих днів. Тому всі дії щодо надання відпусток, виходу на роботу мають здійснюватися по зміненому у зв'язку перенесенням робочих днів графіка роботи підприємства.

Отже, зазначений вище лист Міністерства соціальної політики України встановлює загальні норми тривалості робочого часу без врахування перенесення робочих днів, при цьому в самому листі вказано, що у випадку такого перенесення змінюються і вказані норми тривалості робочого часу.

Також суд вважає безпідставним твердження позивача про необхідність застосування для нарахування заробітної плати середньогодинної заробітної плати, розрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до п. 1 зазначеного Порядку, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках:

- надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки;

- надання працівникам творчої відпустки;

- виконання працівниками державних і громадських обов'язків у робочий час;

- переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я;

- переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу;

- надання жінкам додаткових перерв для годування дитини;

- виплати вихідної допомоги;

- службових відряджень;

- вимушеного прогулу;

- направлення працівників на обстеження до медичних закладів;

- звільнення працівників-донорів від роботи;

- залучення працівників до виконання військових обов'язків;

- тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу;

- інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Отже, нарахування заробітної плати при неповному робочому дні відповідно до п. 1 зазначеного Порядку не є підставою його застосування, також такої вимоги не містять і норми Кодексу законів про працю України.

Відтак позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за затримку проведення розрахунку при звільнені за період з 01.08.2013 по день винесення рішення судом суд зазначає наступне.

Стаття 116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи суд вбачає, що Сумським окружним адміністративним судом розглядалася справа №818/2136/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про визнання незаконними дій Головного територіального управління юстиції у Сумській області, щодо не проведення з позивачем кінцевого розрахунку при звільненні; зобов'язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1147,00 грн.; зобов'язання відповідача виплатити позивачу не доплачені кошти вихідної допомоги при звільненні у розмірі 76,50 грн.; зобов'язання відповідача виплатити позивачу компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середньоденної заробітної плати за період з 01.08.2013 по день винесення рішення у розмірі 98849,20 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12.09.2015 року по зазначеній справі позов було задоволено частково: визнано незаконними дії Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо не проведення ОСОБА_2 кінцевого розрахунку при звільненні; зобовязано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_2 недоплачені кошти вихідної допомоги у розмірі 76 (сімдесят шість) грн. 53 коп. та в зв»язку з цим зобовязано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 95568,90 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 86 91). Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року було змінено в частині розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні та зобовязано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 2476 грн.25 коп. (а.с. 38 42).

Отже, судом по справі №№818/2136/15 вже було зобовязано Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_2 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що діючим законодавством не передбачено повторної виплати компенсації за затримку розрахунку при звільненні навіть коли предметом розгляду є невиплата інших сум при даному звільненні. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду в звязку з пропущенням строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційний Суд, від 15.10.2013 № 8-рп/2013 визначено, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Сумській області виплатити ОСОБА_2 1 577,00 (одну тисячу п'ятсот сімдесят сім гривень 00 коп.) утриманих коштів з вихідної допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 29.12.2015 року.

Суддя (підпис) В.О. Павлічек

З оригіналом згідно

Суддя В.О. Павлічек