Справа № 812/1509/15
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2015 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1509/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Ковальової Т.І.,

Судді Смішливої Т.В.,

Судді Шембелян В.С.,

при секретарі судового засідання Дюкаревій М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника першого відповідача не прибув,

представника другого відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, управління ОСОБА_2 фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправної бездіяльності, визнання незаконної та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправної бездіяльності, визнання незаконної та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління пенсійного фонду м. Сєвєродонецька Луганської області, про визнання протиправної бездіяльності, визнання незаконної та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року здійснено заміну неналежного відповідача - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на належного Міністерство юстиції України.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за рішенням Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 на заяву позивача № 69806/12 від 19 жовтня 2012 року у справі "Щукін та інщі проти України " було відкрито виконавче провадження ВП 42560372 відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України, відповідно до якого: протягом трьох місяців держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявника, та сплатити 2000 (дві тисячі ) євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат; зі спливом зазначеного тримісячного строку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Держава Україна виплатила призначену сатисфакцію, але не виконує рішення національних судів.

Рішення в примусовому порядку до сьогодні не виконано, сума за ним не стягнута і заявнику не сплачена, що порушує ст. ст. 2, 11, 27 Закону «Про виконавче провадження», міжнародні зобов'язання України та права позивача і його інтереси.

Через бездіяльність першого відповідача не вчинено належних дій щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 на заяву позивача № 69806/12 від 19 жовтня 2012 року у справі "Щукін та інщі проти України" та не виконано судових рішень національних судів: постанови Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2008 року за № 2-А-2432/08, постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 13. 06. 2008 р. № 22 -А-5799/08, постанова Сєвєродонецького міського суду у Луганської області від 10 квітня 2009 р за № 2 -А-3 89/09, постанови Вищого адміністративного суд України від 19 листопада 2009року за № К -11844/08 5, постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2010 р. № 2 А-3 89/091227.

10.09.2015р. ДВС України винесла постанову про закінчення виконавчого провадження за № ВП 42560372. Постанова винесена головним державним виконавцем Рєкашовою А.М. відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України суперечить вимогам пункту а постанови про відкриття виконавчого провадження: «протягом трьох місяців держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявника».

ДВС України посилаючись на рішення Європейського суду від 03.06.2014 р. по справі "ОСОБА_3 проти України" умисно ухиляється від виконання рішення Європейського суду у відношенні позивача.

Посилання УПФУ в м. Сєвєродонецьку на те, що підставою не виконання рішень Європейського суду з прав людини є відсутність державного фінансування безпідставні. Борги по судовим рішенням списуються Казначейством Україна.

УПФУ в м. Сєвєродонецьку, як вже зазначалось, мотивує відсутністю відповідного фінансування з державного бюджету, при цьому, обминає своєю увагою те, що поряд з вимогою про виплату коштів, йдеться й про зобов'язання нарахувати/зробити перерахунок недоплаченої щорічної пенсії. Таким чином, судове рішення в цій частині не є виконаним, адже, відсутність коштів ніяким чином не впливає на вчинення дій щодо проведення перерахунку.

Державний виконавець не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження.

За таких умов, на думку позивача, постанова винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої службі Міністерства юстиції України від 10 .09.2015 р. головним державним виконавцем Рікашовою А.М. в про закінчення виконавчого провадження підлягають скасуванню.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність щодо примусового виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2009 року зі змінами внесеними постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010; визнати незаконною та скасувати постанову ВП 42560372 ДВС України від 10.09.2015 р. про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Рекашової А.М. відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби при виконанні рішення Європейського суду з прав людини № 59834/09 від 13.02.2014 р.; зобов'язати ДВС України до УПФУ м. Сєвєродонецька здійснити примусове виконання Рішення Європейського суду від 13.02.14р. в повному обсязі та виконати виконавче провадження ВП 42560372 за його змістом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник першого відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, надав через канцелярію суду письмові заперечення, відповідно до яких розгляд справи просить проводити без його участі та зазначає наступне.

10.09.2015 державним виконавцем відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки в ході виконання зазначеного рішення Суду, на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 5734 від 19.09.2014 у розмірі 34786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 7681 від 20.10.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 437,85 грн. Відповідно до листа ОСОБА_2 фонду України від 17.07.2015 № 35267/09-10 рішення виконано відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

ОСОБА_4 уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 № 43500-0-61-14/12.0.1 повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «ОСОБА_3 проти України», у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління ОСОБА_2 фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необгрунтовану.

Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав».

Відповідно до інформації, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження та Додатку 1 до рішення Суду, на користь ОСОБА_1 підлягала виконанню постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010, якою судом встановлено: зобов'язання Управління ОСОБА_2 фонду Украни в м. Сєвєродонецьку Луганської області за період з 01.10.2007 року до 31.03.2009 року відновити ОСОБА_1 підвищення до пенсії по 3 групі інвалідності в розмірі 6-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсіїі за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком з 01.10.2007 року 415,11 грн., з 22.05.2008 року 481,00 грн., з 01.07.2008 року 482,00 грн., з 01.10.2008 року 498,00 грн.;

зобов'язання Управління ОСОБА_2 фонду Украни в м. Сєвєродонецьку Луганської області, починаючи з 31 березня 2009 року здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по групі інвалідності в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальних пенсій за віком, відповідно з встановленим Законом України та змінюючим розміром мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до інформації наданої Головним управлінням юстиції у Луганській області державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області 26.10.2009 відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до 09.03.2011) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом Закону України «Про виконавче провадження» певна категорія рішень суду може бути виконана виключно боржником.

Чинним законодавством передбачено, що призначення (перерахунок) та виплата пенсій, покладається безпосередньо на ОСОБА_2 фонд України (органу, наділеного повноваженнями вирішення спорів, що виникають з правовідносин за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») та органи, які йому підпорядковані, а не на органи державної виконавчої служби.

У державного виконавця відсутнє право на свій власний розсуд або бажання стягувача стягувати кошти за рішенням Суду, які не підлягають стягненню.

Вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, крім визначених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавством не передбачено

Позивач на власний розсуд, тобто суб'єктивно, визначає порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, чи ні. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Обставини позову, окрім власного погляду позивача на тлумачення як рішення Європейського суду з прав людини так і постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010, нічим не підтвердженні.

Представник першого відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв'язку з їх необгрунтованістю.

Представник другого відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, просив суд розглянути справу без його участі, 10.11.2015 через канцелярію суду було надано письмові заперечення, відповідно до яких зазначено наступне.

Згідно статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку не наділено такими повноваженнями.

Рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Щукін та інші проти України" від 13 лютого 2014 року було встановлено:

а) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, я також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального бінку, яка діятиме в період сплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Згідно із пунктом 93 Додатку 1 вказаного рішення Європейського суду з прав людини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться у переліку осіб, чиї заяви визнано прийнятними. При цьому в якості відповідного рішення національного суду вказано "Сєвєродонецький міський суд Луганської області, 10/04/2009".

Рішення Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 року у справі №2а-389/09/1227 (зі змінами, внесеними постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року №2а-389/09/1227) управлінням ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку було виконано повністю, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 26.10.2009 року ВП № 13502303 (копія додана позивачем до адміністративного позову).

За судовим рішенням по справі №2а-389/09/1227 ОСОБА_1 здійснювалась виплата державної пенсії по інвалідності по жовтень 2011 року, відповідно до вимог законодавства.

Як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 03.06.2014 року у справі "ОСОБА_3 проти України") норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні також зазначив, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

Згідно листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.10.2015 року №М-20040/131/20.1/22 (копія додана позивачем до позову), рішення Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 року у справі №2а-3 89/09/1227 (зі змінами, внесеними постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року №2а-389/09/1227) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щукін та інші проти України" від 13.02.2014 року в частині вимог заявника ОСОБА_1, виконані у повному обсязі.

ОСОБА_1 звертався до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом про зобов"язання управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку виконати з листопада 2011 року судові рішення; зобов"язатн відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області виконати вимоги судових рішень Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 року, Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2010 року, Європейського суду від 13.02.2014 року та стягнути з управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку матеріальну шкоду.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду від 05.10.2015 року у справі № 428/7173/15-а (копія додається) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю та в описовій частині, окрім іншого, зазначено, що виплата за судовими рішеннями основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком позивачу здійснювалась до 01.11.2011 року, що не оспорюється сторонами, а також що управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку при нарахуванні та виплаті ОСОБА_5 основної та додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії діяло на підставі та у спосіб, що визначений законами України і підстав для визнання протиправними дій УПФУ в м. Сєвєродонецьку суд не вбачає.

Враховуючи викладене, управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_5 основної та додаткової пенсії як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії діяло на підставі та у спосіб, що визначений законами України.

На підставі вищенаведеного представник другого відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.1 ст.181 КАС України Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена справа відноситься до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган, наділений публічно-владними повноваженнями).

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України розглянута заява ОСОБА_1 про примусове виконання рішення Європейського суду з прав людини № 59834/09 від 13.02.2014, на підставі чого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42560372 (а.с.128-132, 142).

07.07.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 було надіслано до управління ОСОБА_2 фонду в м. Сєвєродонецьку Луганської області вимогу № 131/22 щодо повідомлення останнім про повне або часткове виконання постанови по справі № 2-а-389/09 (а.с.6).

ОСОБА_2 фонду України від 17.07.2015 № 35267/09-10 повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо того, що управлінням ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області ОСОБА_1Д на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 нараховано за період з 01.10.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.10.2011 та виплачено 173979 грн. 84 коп., що не заперечується та підтверджено сторонами по справі (а.с.152).

На підставі вищевказаної інформації ОСОБА_2 фонд України просив головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 закінчити виконавче провадження, відкрите на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014 № 1148/16 у справі Щукін та інші проти України стосовно ОСОБА_1, щодо виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 по справі № 2а-389/09/1227, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

11 вересня 2011 року відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу позивача надіслано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 10.09.2015, винесену на підставі рішення № 59834/09 від 13.02.2014, що видав Європейський суд з прав людини, у зв'язку з його виконанням. Вказана постанова отримана позивачем 26.09.2015 року (а.с.7-10, 153-155).

Листом відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.10.2015 року № М-20040/131/20.1/22 розглянуто звернення позивача від 23.09.2015 та повідомлено, що рішення Сєвєродонецького міського суду від 10.04.2009 року у справі №2а-3 89/09/1227 (зі змінами, внесеними постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року №2а-389/09/1227) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щукін та інші проти України" від 13.02.2014 року в частині вимог заявника ОСОБА_1, виконані у повному обсязі (а.с.73).

Колегією суддів встановлено, що першочерговим питанням, яке підлягає вирішенню та впливає на вирішення справи за суттю позовних вимог у цій справі є правомірність дій відповідачів у справі - пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії у розмірах, встановлених постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року у справі №2а-389/09/1227 та продовження виплати пенсії з 01.11.2011 року; державного виконавця стосовно нездійснення усіх заходів щодо примусового виконання рішень суду та передчасне закриття виконавчого провадження.

На підставі ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 встановлено наступне (а.с.91-93, 158-161).

Позивач має статус особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесений до першої категорії та є інвалідом 2 групи по захворюванню, що пов'язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС та знаходиться на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.04.2009 року по справі № 2-а-389/09, яку змінено постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 позов ОСОБА_1 до управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання провести перерахунок пенсії по інвалідності задоволено (а.с.32-34, 38-40).

Визнано протиправними дії управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 державної пенсії у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліду 3 групи, в розмірі меншому ніж 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі, меншому ніж 50 % мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.10.2007р. до 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. до 30.03.2009 р. включно.

Визнано протиправними дії Управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови у перерахунку та виплаті з 31.03.2009р. ОСОБА_1 пенсії, як інваліду 2 групи відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі: 8 мінімальних пенсій за віком державної пенсії по інвалідності та 75% мінімальної пенсії за віком додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Зобов'язано управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.10.2007р. до 31.12.2007р. державну пенсію по інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи, що її розмір у цей період часу складав 411,15 грн. (з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, 410,0 грн., збільшеному на 1 відсоток) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи, що її розмір у цей період часу складав 411,15 грн. (з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, 410,0 грн., збільшеному на 1 відсоток).

Зобов'язано управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за період з 22.05.2008р. до 31.03.20009р., враховуючи розмір мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який з 22.05.2008р. був встановлений у розмірі 481,0 грн., з 01.07.2008р. - 482,0 грн., з 01.10.2008 р. 498 грн. з урахуванням вимог ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано управління ОСОБА_2 фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з дня встановлення 2 групи інвалідності 31.03.2009р., з урахуванням вимог ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої розмірі мінімальної пенсії за віком дорівнюється прожитковому мінімум для осіб, які втратили працездатність на відповідний період».

Рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Щукін та інші проти України» (заява № 59834/09 та 249 інших заяв) від 13 лютого 2014 року було постановлено:

(a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які підлягають виконанню, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, чиї заяви зазначені у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;

(б) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти (а.с.41-44).

Згідно із пунктом 93 Додатку 1 до вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини ОСОБА_1, знаходиться у переліку осіб, чиї заяви визнано прийнятними. При цьому в якості відповідного рішення національного суду вказано рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області, 10/04/2009.

Виплата за судовими рішеннями основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком позивачу здійснювалась до 01.11.2011 року, рішення за 2007,2008,2009 роки виконані, що не оспорюється сторонами по справі.

З 01.11.2011року УПФУ в м. Сєвєродонецьку розмір пенсії ОСОБА_1 було змінено та здійснено відповідно до статті 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» якою встановлено, що у 2011 році норми і положення ст..ст.39,50,51,52,54, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 14,22,37 та частини 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ОСОБА_2 фонду України на 2011 рік.,та на підставі постанови КМУ №745 від 06.07.2011р «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011р. Розмір основної пенсії позивачу з 01.11.2011р. склав 3002 грн.38коп., коєф. підвищення як інваліду війни -328.80, та розмір додаткової пенсій - 328.80 грн.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили та є чинним.

Сторонами по справі не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що в ході виконання рішення Європейського суду , на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 5734 від 19.09.2014 виплачено сатисфакцію у розмірі 34786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 7681 від 20.10.2014 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 437,85 грн. (а.с.148).

Згідно ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (в редакція, яка діяла на момент виникнення спірних відносин, далі Закон №796) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах:- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону № 796 визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

В той же час, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статей 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету ОСОБА_2 фонду України на 2011 рік. На виконання пункту 7 Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 745 від 6 липня 2011 року, якою встановлено зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначена постанова набрала чинності 23.07.2011 року (ОСОБА_4 кур'єр вiд 23.07.2011 - № 133).

Таким чином, виплата основної та додаткової пенсії відповідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.07.2011 року здійснюються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ОСОБА_2 фонду України на відповідні роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», прийнятою на 2012 рік, встановлено, також зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» також встановлено, що у 2013 році положення статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ОСОБА_2 фонду України на 2013 рік.

Пунктами 2, 3 Рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року № 3-рп/2012 вирішено наступне:

«2. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

3. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19,частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Відповідно до ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного суду України є обов'язковими до виконання на території України.

З судової практики Європейського суду з прав людини (від 03.06.2014року у справі «ОСОБА_3 проти України) вбачається, що норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Суд у цьому рішенні також зазначив, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 року в адміністративній справі № 2а-389/09/1227 станом на 01.11.2012 була виконана і подальшому виконанню не підлягала.

З огляду на вищевикладене та встановлені обставини у справі, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності щодо примусового виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2009 року та постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2010 в адміністративній справі № 2а-389/09/1227 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Друга та третя позовні вимоги позивача, а саме : визнання незаконною та скасування постанови ВП 42560372 ДВС України від 10.09.2015 р. про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Рекашової А.М. відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби при виконанні рішення Європейського суду з прав людини № 59834/09 від 13.02.2014 р.; зобов'язання ДВС України до УПФУ м. Сєвєродонецька здійснити примусове виконання Рішення Європейського суду від 13.02.14р. в повному обсязі та виконати виконавче провадження ВП 42560372 за його змістом, обгрунтовуються фактично позивачем тими же правовими підставами, що і перша позовна вимога.

На думку позивача оскаржувана постанова про закриття виконавчого провадження підлягає скасуванню, оскільки рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014, яким зобов'язано виконати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.04.2009, - не виконано, а тому підлягає виконанню.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з пунктом 5 статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції (995_004), резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

З наведених норм та з урахуванням встановлених обставин у справі, вбачається, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена державним виконавцем на підставі вимог чинного законодавства, тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

Порядок винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження позивачем не оскаржується, тому в межах даної адміністративної справи, судом не розглядається.

З наведеного вбачається, що друга та третя позовні вимоги є похідними від першої, у задоволенні якої позивачу відмовлено, тому суд, з урахування норм чинного законодавства та встановлених обставин у справі, дійшов до висновку про їх необгрунтованість та відповідно відмову у їх задоволенні.

Щодо строку звернення до Луганського окружного адміністративного суду з даним позовом суд зазначає наступне (а.с.11).

Відповідно до ч.2 ст. 181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач за захистом своїх прав та інтересів звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області у строк передбачений ст.181 КАС України.

Проте, ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05.10.2015 скаргу позивача до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про визнання протиправної бездіяльності, визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця повернуто ОСОБА_1, у зв'язку з її непідсудністю місцевому суду, як адміністративному (а.с.12).

08 жовтня 2015 року позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з даним позовом.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що причини пропуску строку на звернення до суду є поважними.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх спати на підставах встановлених Законом України Про судовий збір, а стягнення їх з відповідача в даних випадках не передбачено ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, управління ОСОБА_2 фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправної бездіяльності, визнання незаконної та скасування постанови, зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 14 грудня 2015 року.

Головуючий суддя ОСОБА_7
Суддя Суддя ОСОБА_8 ОСОБА_9