Справа № 826/24322/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 січня 2016 року № 826/24322/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроімпекс"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 15.05.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Украгроімпекс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС У м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2015 № , № .

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 17.04.2015 № 289/26-55-22-07/32850209 «Про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ «Украгроімпекс» з питання дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Авант Маркетинг» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 та з ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Бекар-М», ТОВ «Граце», ТОВ «Бостон ЛТД» з період з 01.11.2014 по 30.11.2014» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС У м. Києві проведено виїзну позапланову перевірку ТОВ «Украгроімпекс» з питання дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Авант Маркетинг» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 та з ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Бекар-М», ТОВ «Граце», ТОВ «Бостон ЛТД» з період з 01.11.2014 по 30.11.2014, за результатом якої складено акт від .04.2015 № 289/26-55-22-07/32850209 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.5 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - положення), п. 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Загальні вимоги до фінансової звітності» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868 (далі - Стандарт) в результаті чого занижено задекларований об'єкт оподаткування податком на прибуток в 2014 році на суму 4 268 193 грн та занижено податок на прибуток на суму 768 275 грн.; п. 198.1, п. 198.6 ст.198, п 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.9, п. 201.10 ст. 201 ПК України, п. 1.2 Положення, п. 3 розділу ІІІ стандарту в результаті чого завищено податковий кредит на суму 853 639 грн, що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 853 619 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.05.2015:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 1 152 413 грн. (за основним платежем 768 275 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 384 138 грн.);

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 280 459 грн. (за основним платежем 853 639 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 426 820 грн.).

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- довідкою від 28.10.2014 № 200/22-00/39308290 встановлено, що ТОВ «Авант Маркетинг» за податковою адресою не знаходиться, господарською діяльністю не займається, таким чином господарські операції між ТОВ «Авант Маркетинг» та контрагентами -постачальниками, контрагентами - покупцями не підтверджуються виходячи з врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів.

- Згідно бази АІС «Податковий блок» номенклатура та обсяг реалізованих ТОВ «Дайнекс» послуг свідчить про фізичну неможливість їх виконання одним працюючим без наявності допоміжних послуг та залучення субпідрядних організацій.

- Отримані позивачем від ТОВ «Бекар-М» податкові накладні на суму більше 10 000 грн не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних.

- Позивачем не надано до перевірки документи про детальний перелік робіт, що входив до складу виконаних послуг; не вказано конкретне місце виконання послуг; перелік осіб, що виконували послуги.

На підставі викладеного вище податковий орган дійшов висновку про безтоварний характер операцій позивача з ТОВ «Авант Маркетинг», ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Бекар-М». Щодо інших контрагентів порушення позивачем податкового законодавства на час проведення перевірки не виявлено.

Чинним законодавством не передбачено відображення суджень податкового органу відносно неправильності справляння платником податків сум податків та зборів за відображеними в податковій звітності показниками господарських операцій в акті про неможливість проведення перевірки або акті про неможливість проведення зустрічної звірки, де мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили таку неможливість. В даному випадку, суд звертає увагу, що в зазначених вище актах предметом дослідження не були безпосередньо господарські операції між позивачем та даними контрагентами, по яких формувався податковий кредит та валові витрати, а тому вказані документи жодним чином не є належними доказами підтвердження безтоварності господарських операції позивача з його контрагентами.

Також суд зауважує, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Таким чином, вище згадані акти, довідки та податкова інформація не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами вчинення платником податків порушення закону .

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

При цьому Вищий адміністративний суд України акцентує увагу на тому, що документи та інші дані, що спростовують або підтверджують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем укладено договори про надання послуг з передпродажної підготовки товарів:

- з ТОВ «Авант Маркетинг» від 02.09.2014 № 09/14У,

- з ТОВ «Дайнекс» від 31.10.2014 № 3110/14У,

- з ТОВ «Бекар-М» від 01.11.2014 № 0111/14У.

Відповідно до умов вказаних договорів, які є ідентичними, після надання послуг сторони складають акт здачі-прийняття робіт.

На підтвердження факту реального виконання умов вказаних договорів позивачем надано суду копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) податкових накладних, специфікацій (до договору від 31.10.2014 № 3110/14У), які долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено основним видом діяльності позивача була оптова торгівля імпортованими товарами: овочами фруктами та квітковою продукцією на підприємства роздрібної торгівлі.

Позивачем надано суду копії договорів суборенди складських приміщень, договір поставки продукції (ящиків з картону та виробів з картону) та договорів поставки з ТОВ «Фуззі-Фуд», відповідно до умов яких товар поставляється позивачем має бути у базовій упаковці, кожна одиниця товару має мітити штрих-код товару, на упаковці продовольчого товару має бути маркування «з ГМО», «без ГМО».

На підтвердження імпорту позивачу фруктів та овочів позивачем надано суду копії ВМД, які долучено до матеріалів справи.

З огляду на викладене, позивач вказує, що імпортований товар перебував на орендованому позивачем складі, де проходив відповідно до умов спірних договорів передпродажну підготовку: базова упаковка, нанесення штрих-коду та маркування.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Податкове законодавство не містить конкретного переліку документів, які слугують підставою для відображення витрат платника у податковому обліку. Втім відповідні документи повинні бути достовірними та достатніми для встановлення змісту господарської операції та її учасників, а тому їх перелік визначається у кожному конкретному випадку в залежності від виду операції та характеру договірних правовідносин.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд зазначає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що в актах та податкових накладних у графі «номенклатура товару» вказано послуги з передпродажної підготовки товару. При цьому вказані акти та податкові накладні не містять відомостей щодо одиниці виміру господарської операції, кількість та обсяг наданих послуг, ціни за одиницю виміру послуги. Крім того, податкові накладні видані ТОВ «Бекар-М» №177 від 18.11.2014, №178 від 18.11.2014 не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем акти та податкові накладені не є належним первинним бухгалтерськими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На думку суду позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження реального виконання ТОВ «Авант Маркетинг», ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Бекар-М» послуг відповідно до умов спірних договорів, отже висновок податкового органу про порушення п. 14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.5 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.6 ст.198, п 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.9, п. 201.10 ст. 201 ПК України є обґрунтованим та знайшов підтвердження під час вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ТОВ «Украгроімпекс» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда