Справа № 808/3881/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року 15:45Справа № 808/3881/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А. та представників

позивача: Ткаченко Т.І., Шкабуро О.В.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Техноімпекс»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя

Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17 липня 2015 року Приватне підприємства «Техноімпекс» (далі - позивач, ПП «Техноімпекс») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.01.2015 №2211 та від 21.04.2015 №2203.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на безпідставність висновків, зроблених податковим органом в акті перевірки стосовно нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ «Сінтра Юг». Господарські операції між позивачем та його контрагентом-постачальником мали реальних характер, поставка товарів підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами. Надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Придбані у контрагента ТМЦ, були використані позивачем у своїй подальшій господарській діяльності, а саме в подальшому реалізовані іншим підприємствам, що є доказом їх наявності та відповідності чинному законодавству. Посилання податкового органу на отриману податкову інформацію про порушення вимог чинного законодавства контрагентом позивача є не припустимим. Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Також, вважає посилання податкового органу в акті перевірки на податкові доктрини безпідставним, оскільки такі доктрини не є джерелом податкового права України.

Позивач вважає висновки, викладені в акті перевірки такими, що не відповідають діючому податковому законодавству та фактичним обставинам. З урахуванням вище зазначеного, вважає податкові повідомлення-рішення від 29.01.2015 №2211 та від 21.04.2015 №2203 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Також 30 листопада 2015 року від відповідача надійшло до суду клопотання про зупинення провадження у справі до строку встановленого судом для надання додаткових доказів.

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Оскільки відповідач є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та без поважних причин до суду не прибув, суд вважає за можливе вирішити справу без його участі за наявними у ній матеріалами.

Що стосується клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, то судом відмовлено у його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

У попередніх судових засіданнях представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував, з підстав визначених у письмових запереченнях (вх. № 50497 від 11.11.2015), зокрема зазначив, що до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, якими можливо було б підтвердити факт транспортування товару від контрагента-постачальника ТОВ «Сінтра Юг» до контрагента-покупця ПП «Техноімпекс».

Так, податковим органом під час проведення перевірки встановлено нереальність здійснення господарських операцій між ПП «Техноімпекс» з контрагентом-продавцем ТОВ «Сінтра Юг», юридичну дефектність первинних документів, наявність та здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб. Перевіркою встановлено, що дії вчинені позивачем не обумовлені розумним змістом, які направлені на отримання доходу, а направлені виключно на мінімізацію податкових зобов'язань. Зауважує, що операції із придбання товарів не мали реального товарного характеру, у зв'язку із чим позивачем порушено п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що привезло до заниження податку на додану вартість на суму 36 687 грн. На підставі вище викладеного вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом у порядку встановленому чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування відсутні. З урахуванням вищезазначеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Камертон».

У судовому засіданні 30.11.2015 на підставі ст. 160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємства «Техноімпекс» () зареєстроване Запорізьким міським управлінням юстиції 14.01.2004 за № 1 006700, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи від 14.01.2004 Серія А00 № 200849, адреса: 69095, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Жуковського, буд. 60, знаходиться на податковому обліку у ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя та є платником ПДВ, що підтверджується Свідоцтвом платника ПДВ від 19.01.2004 №11561409.

В період з 17.12.2014 по 19.12.2014 фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, на підставі направлення від 17.12.2014 № 613, відповідно до наказу від 15.12.2014 № 810 та згідно з п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Техноімпекс» з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Сінтра Юг» () у липні 2014 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 113/08-26-22-11/32811608 від 22.12.2014 (далі - Акт перевірки).

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що привезло до заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 36 687 грн., у т.ч. по періодам: липень 2014 року на суму 36 687 грн.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що порушення виникли внаслідок включення у липні 2014 року до складу податкового кредиту сум ПДВ від операцій з придбання гайок, болтів та інш., під час взаємовідносин з ТОВ «Сінтра Юг» ().

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки, позивачем до ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, у порядку п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України подано заперечення № 26/1/-01 від 26.01.2015.

Листом № 1089/10/08/08-26-22-11 від 28.01.2015, ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя надано відповідь на заперечення до акту перевірки, відповідно до якої, висновки акту перевірки № 113/08-26-22-11/32811608 від 22.12.2014 є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

29.01.2015, на підставі акту перевірки № 113/08-26-22-11/32811608 від 22.12.2014 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 2211, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 55 030,50 грн., у т.ч. за основним платежем 36 687 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 18 343,50 грн.

ПП «Техноімплекс», не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням подано до ГУ ДФС у Запорізькій області скаргу вих. № 1/26-02 від 26.02.2015 на податкове повідомлення-рішення від 29.01.2015 № 2211.

Відповідно до рішення ГУ ДФС у Запорізькій області № 1204/10/08-01-10-04-13 від 04.03.2015 (1654/7/08-01-10-04-13 від 04.03.2015) розгляд скарги продовжено по 28.04.2015 включно.

Листом № 3954/10/08-26-22-03 від 14.04.2015 ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя повідомлено позивача про те, що у розрахунку штрафних санкцій, у примітці допущено помилку, а саме: не вірно вказано акт, відповідно до якого застосовано штрафну санкцію у розмірі 50%, відповідно до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України. Необхідно було зазначити акт № 25/23-2/32811608 від 18.05.2012 та винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 31.05.2012.

Рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області № 1862/10/08-01-10-04-13 від 16.04.2015 (№ 2710/7/08-01-10-04-13 від 16.04.2015), скаргу залишено без задоволення, оскаржуване податкові повідомлення-рішення від 29.01.2015 № 2211 без змін.

Крім того, збільшено на 2000 грн. нарахованого податкового зобов'язання з податку на додану вартість та на 1000 грн. розмір застосованих штрафних санкцій, згідно з п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України та зобов'язано ДПІ у Жовтневого району м. Запоріжжя на суму такого збільшення направити платнику податків окреме податкове повідомлення-рішення.

21.04.2015, на підставі акту перевірки № 113/08-26-22-11/32811608 від 22.12.2014 та рішення ГУ ДФС у Запорізькій області про результати розгляду первинної скарги № 2710/7/08-01-10-04-13 від 16.04.2015, податковим органом винесено податкове повідомлення форми «Р» № 2203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 000 грн., у т.ч. за основним платежем 2 000 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 000 грн.

ПП «Техноімплекс», не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями подано до ДФС України скаргу вих. № 1/30-04 від 30.04.2015 на податкові повідомлення-рішення № 2211 від 29.01.2015 та № 2203 від 21.04.2015.

Рішенням ДФС України № 10716/6/99-99-10-01-01-25 від 21.05.2015, скаргу залишено без задоволення, оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 2211 від 29.01.2015 та № 2203 від 21.04.2015 без змін.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із вимогою про їх скасування.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у перевіряємому періоді позивач мав фінансового-господарські відносини з ТОВ «Сінтра Юг» () з поставки гайок, болтів та іншого.

Господарські відносини здійснювались без укладення договорів, на підставі рахунків-фактури, а саме: № СЮ-0000380 від 21.07.2014, № СЮ-0000379 від 15.07.2014, № СЮ-0000378 від 09.07.2014, № СЮ-0000377 від 07.07.2014, № СЮ-0000376 від 01.07.2014.

Реальність господарських операцій, рух активів та зміни майнового стану платника податків підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи, а саме:

- видаткові накладні: № СЮ-0000380 від 21.07.2014, № СЮ-0000379 від 15.07.2014, № СЮ-0000378 від 09.07.2014, № СЮ-0000377 від 07.07.2014, № СЮ-0000376 від 01.07.2014;

- податкові накладні: № 363 від 21.07.2014 на загальну суму 52473,60 грн. (у т.ч. ПДВ - 8745,50 грн.); № 362 від 15.07.2014 на загальну суму 18302,40 грн. (у т.ч. ПДВ - 3050,40 грн.); № 361 від 09.07.2014 на загальну суму 56 136 грн. (у т.ч. ПДВ - 9356 грн.); № 360 від 07.07.2014 на загальну суму 45906 грн. (у т.ч. ПДВ - 7651 грн.); № 359 від 01.07.2014 на загальну суму 45906 грн. (у т.ч. ПДВ - 7651 грн.);

- картки рахунку: 281 за 01.07.2014 - 31.10.2014;

- довіреності на отримання товарів.

Товари зберігались у складському приміщенні позивача, яке ним орендоване у ПАТ «Електротехнологія» на підставі договору оренди не житлового приміщення №639 від 24.09.2014. Вказане складське приміщення має загальну площу 220,4 м.кв. та розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул. Електрозаводська, 3.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі. Позивачем надані банківські виписки, що підтверджує розрахунок між сторонами за поставку гайок, болтів та іншого.

Судом встановлено, що придбані у ТОВ «Сінтра Юг» товари позивач в подальшому реалізовував іншим підприємствам, а саме: ПАТ «Запорізький електроапаратний завод», ТОВ «Еліз», ПП «Елтіз», ТОВ «Завод Кранкомплект», ТОВ «Компанія Система», ТОВ «Мідас-метиз», ТОВ «Запорізькі машинобудівні технології», ТОВ «Запорізька компанія металевих конструкцій», ТОВ «Завод Будмаш», ТОВ «ВКФ «Аріес», ПП «ТР-Інжиніринг», ТОВ «Фудторг», ТОВ «Промелектромонтаж - Проект», ТОВ «Профайн України», ПрАТ «Іскож-2000», ПрАТ «Спецгідроенергомонтаж».

На підтвердження реалізації придбаних у ТОВ «Сінтра Юг» товарів зазначеним контрагентам-покупцям позивачем було надано: видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури, банківські виписки, довіреності на отримання товарів. Зазначеним підтверджується факт використання придбаних у ТОВ «Сінтра Юг» товарів позивачем у власній господарській діяльності.

В акті перевірки податковим органом зазначено, що в ході проведення перевірки не підтверджено наявність реальності отримання товарів у липні 2014 року від підприємства-постачальника ТОВ «Сінтра Юг», що свідчить про те, що правочини між ПП «Техноімпекс» та контрагентом-постачальником ТОВ «Сінтра Юг» здійсненні з метою штучного формування податкового кредиту, та як наслідок заниження сум до сплати до Державного бюджет з податку на додану вартість.

З таким висновком суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статті 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, які фіксують господарські відносин між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Сінтра Юг», складені відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні».

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

При цьому, як вбачається зі змісту Акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд вважає, що позивачем надані докази, що підтверджують реальне вчинення господарської операції, що в свою чергу підтверджує правомірність визначення платником податкового кредиту за такою операцією.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Як встановлено із матеріалів справи контрагент позивача - ТОВ «Сінтра Юг» на час здійснення відповідних господарських операцій був у встановленому законодавством порядку зареєстрований як платник ПДВ.

Наявну в матеріалах справи податкову інформацію ДПІ у Печерському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві № 30/26-55-22-07 від 19.01.2015 щодо не можливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Сінтра Юг» () по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками та контрагентами-покупцями за липень 2014 року, суд також не приймає у якості доказу нездійснення господарських операцій і формування штучного податкового кредиту.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

З наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем та його контрагентами по ланцюгу (у томі числі у разі ухилення від сплати), в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. В разі невиконання контрагентами по ланцюгу своїх обов'язків по сплаті податку на додану вартість до бюджету, такі дії тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем дотриманні законні підстави формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України.

Надані позивачем і дослідженні судом первинні документи, у своїй сукупності, які також були дослідженні під час проведеної перевірки, підтверджують реальність господарських операцій з поставки товару у липні 2014 року, його отримання позивачем, оприбуткування та оплату, а також використання у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що доводи, якими відповідач обґрунтував прийняття оскаржуваних рішень, не є переконливими.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», ст. 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Відсутність у позивача товарно-транспортних накладних також не може бути підставою для позбавлення ПП «Техноімпекс» права на податковий кредит за липень 2014 року.

Так, відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміну у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Певні недоліки оформлення товарно-транспортних накладних, за якими до позивача надходив товар, не є доказом відсутності поставок товару, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, наявність товарно-транспортних накладних, складених з порушенням вимог чинного законодавства чи їх відсутність взагалі є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом безпосередньо самим перевізником, а тому вантажоотримувач не може нести відповідальність чи будь-які негативні наслідки за відсутність або неправильне оформлення таких документів.

З огляду на викладене, суд вважає, що висновок податкового органу, викладений в акті перевірки про порушення ПП «Техноімпекс» вимог п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України є помилковим та спростовується дослідженими під час розгляду справи доказами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, у зв'язку з тим, що позивачем спростовані висновки податкового органу за результатами перевірки, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та законність висновків зроблених в акті перевірки та обґрунтованість податкових повідомлень - рішень, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Приватного підприємства «Техноімпекс» задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області від 29 січня 2015 року №2211.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 21 квітня 2015 року №2203.

4. Судові витрати в сумі 187 (сто вісімдесят сім) гривень 70 копійок присудити на користь Приватного підприємства «Техноімпекс» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко