Справа № 825/3857/15-а
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Чернігів Справа № 825/3857/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лобана Д.В.,
за участю секретаря Новик Н.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Усенко Л.М.,
представника відповідача Порви О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у зарахуванні (постановці) її на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов за місцем проходження військової служби з 28.08.2008; зобов`язання Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 зарахувати її, складом сім`ї 1 (одна) особа у загальну чергу, як особу, яка має право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України, на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов з 28.08.2008.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 28.08.2008 по 25.04.2015 позивачка перебувала на квартирному обліку, житлом за рахунок Міністерства оборони не забезпечувалась, весь час вимушена була наймати квартиру. Прибувши до місця служби у м. Чернігові, після проходження навчання у в/ч НОМЕР_2 , 30.09.2015 вона звернулась до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з проханням зарахувати на облік для поліпшення житлових умов у м. Чернігові. Зазначає, що рапорт у неї прийняли лише 09.12.2015, і цього ж дня житлова комісія військової частини НОМЕР_1 розглянула його та постановила на підставі вимог абз. 2 п. 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737, зарахувати її на облік для поліпшення житлових умов у в/ч НОМЕР_1 у загальну чергу з 09.12.2015, без урахування перебування на обліку у в/ч НОМЕР_3 з 28.08.2008, складом сім`ї - одна особа.
Вважає відмову відповідача щодо зарахування на квартирний облік з 28.08.2008 протиправною.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що житлова комісія військової частини НОМЕР_1 діяла у межах своїх повноважень, коли розглядала рапорт позивачки на постановку на квартирний облік. Після вивчення всіх документів дійшла до висновку про постановку на облік з часу розгляду рапорту. При цьому, керувалася пунктом 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних силах України з 28.08.2008. З 17.04.2014 до 02.02.2015 займала посаду планшетиста 267 пункту наведення авіації повітряного командування «Центр» Повітряних Сил (м. Умань).
Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України по особовому складу від 02.02.2015 № 27-РС її призначено на посаду механіка радіомаркерного пункту групи радіонавігації та посадки літаків радіотехнічного центру забезпечення польотів батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення польотів батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення Державного науково - випробувального центру Збройних Сил України, ВОС - 528256А у м. Чернігові (а.с. 7).
Фактично переведення було здійснене 17.03.2015, що підтверджується записом у військовому квитку (а.с. 19).
Прибувши до місця служби у м. Чернігові після проходження навчання у в/ч НОМЕР_2 30.09.2015 позивачка звернулась до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 із рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 з проханням зарахувати її на облік для поліпшення житлових умов у м. Чернігові (а.с. 15).
Протоколом № 25 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2015, на підставі вимог абзацу 2 п. 2.14 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України 30.11.2011 №737, зараховано старшого солдата ОСОБА_1 на облік для поліпшення житлових умов у в/ч НОМЕР_1 в загальну чергу з 09.12.2015, без урахування перебування на обліку у в/ч НОМЕР_3 з 28.08.2008 року, складом сім`ї - одна особа.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.
Згідно з статтею 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно з частиною першою, другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (надалі - Порядок), визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Відповідно до пункту 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Згідно з 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (надалі Інструкції), затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737 (у редакції наказу Міністерства оборони України 19.06.2014 № 401), військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.
У разі якщо військовослужбовець, крім військовослужбовців у військових частинах, пункти постійної дислокації яких розташовані на територіях районів проведення антитерористичної операції, а також у разі проходження військової служби у військових частинах, які були сформовані під час особливого періоду без визначення пункту постійної дислокації, не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.
З аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовець, який перебував на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами його сім`ї із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Однак, п. 2.14 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737 (у редакції наказу Міністерства оборони України 19.06.2014 № 401), встановлює обмеження у разі якщо військовослужбовець, не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, фактично переведення позивача здійснено 17.03.2015, що підтверджується копією військового квитка (а.с. 19).
Відповідно до посвідчення про відрядження (а.с. 37) старшого солдата ОСОБА_1 відряджено до в/ч НОМЕР_2 терміном 52 дні з 10.08.2015.
Таким чином, суд приходить до висновку, що останні 37 днів шестимісячного терміну, встановленого п. 2.14 Інструкції, позивач перебував у відрядженні, що у свою чергу позбавило його можливості подати рапорт та необхідні документи вчасно.
Крім того, п. 2.14 Інструкції суперечить вимогам Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, на виконання вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вищу юридичну силу, тоді як згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
В свою чергу, під юридичною силою нормативно-правового акта розуміється його місце в ієрархічній структурі нормативно-правових актів, його значення, його верховенство або підпорядкованість залежить від положення і ролі органу, який прийняв акт, від його конституційних повноважень і компетенції, якою цей орган наділений.
Законодавець у частині другій статті 8 Конституції України вказав, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Тобто в самій Конституції України законодавець назвав цю властивість нормативно-правового акта юридичною силою. Саме в цій нормі закріплено інститут юридичної сили нормативно-правового акта.
Однак законодавець не лише виділив та вказав у Конституції України на те, що закони також приймаються на основі Конституції України, а визначив й інші нормативно-правові акти.
Відтак, ієрархія нормативно-правових актів у правовій системі України залежно від їх юридичної сили є такою:
1) Основний Закон нашої держави (Конституція України);
2) міжнародні договори;
3) закони України;
4) укази Президента України;
5) постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України;
6) нормативно-правові акти Автономної Республіки Крим, рад областей, міст Києва та Севастополя;
7) інші нормативно-правові акти України.
При цьому, відповідач протиправно керувався нормативно-правовим актом, який посідає аж сьоме місце у правовій системі України залежно від їх юридичної сили, не дивлячись на те, що він не відповідає Постанові КМ України та Закону України, а отже і частині 2 статті 8 Конституції України.
Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), Заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75).
Суд звертає увагу на те, що в даному випадку відповідачем порушені права позивача, гарантовані статтею 8 Конвенції, про що йдеться у декількох рішеннях Європейського Суду.
Згідно з частиною 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у зарахуванні (постановці) ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов за місцем проходження військової служби з 28.08.2008.
Зобов`язати Житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 , складом сім`ї 1 (одна) особа у загальну чергу, як особу, яка має право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України, на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов з 28.08.2008.
Відповідно до ст. ст. 186, 254 КАС України апеляційна скарга подається через Чернігівський окружний адміністративний суд, а її копія надсилається апелянтом до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або її подано з пропуском строку, у поновленні якого було відмовлено, а у разі вчасного подання апеляційної скарги, з набранням законної сили рішенням апеляційної інстанції, якщо оскаржувану постанову не скасовано.

Суддя Д.В. Лобан