Справа № 816/6532/13-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/13600/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: прокурора Генеральної прокуратури України Поліщук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Відділу державної виконавчої служби Октябрського району м.Полтави, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт", Дочірнє підприємство державної акціонерної компанії "Хліб України" "Пирятинський комбінат хлібопродуктів", Товариство з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ" про визнання дій незаконними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Октябрського району м.Полтави за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт", Дочірнього підприємства державної акціонерної компанії "Хліб України" "Пирятинський комбінат хлібопродуктів", Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГмбХ" про визнання незаконними дій державного виконавця щодо розшуку і арешту майна ТОВ "Пирятин Зернопродукт", що є предметом договорів застави №03v1 від 30.10.2008р., №04v1 від 30.10.2008р. та додаткових угод до них, договору застави автотранспортів від 31.10.2013р. №1925, договору застави від 08.11.2013р. №1991; скасування постанови Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 17.10.2013р. у виконавчому провадженні №39788049 про розшук майна ТОВ "Пирятин Зернопродукт" і від 04.11.2013р. про розшук майна ТОВ "Пирятин Зернопродукт" у виконавчому провадженні №36853886 та постанову Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 09.04.2013р. у виконавчому провадженні №36853886.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" зазначало про незаконність дій державного виконавця й винесених ним оскаржуваних постанов з огляду на те, що все майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятин Зернопродукт" перебуває в заставі відповідно до укладених ним з позивачем договорів.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2014р. позов задоволено частково та скасовано: постанову про розшук майна ТОВ "Пирятин Зернопродукт" від 17.10.2013р. ВП №39788049, постанову про розшук майна ТОВ "Пирятин Зернопродукт" від 04.11.2013р. ВП №36853886, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.04.2013р. ВП №36853886; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.02.2015р. апеляційну скаргу Заступника прокурора Полтавської області залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог, суди виходили з того, що, виносячи оскаржувані постанови, державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, Заступник прокурора Харківської області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебуває зведене виконавче провадження №37461423 по стягненню з ТОВ "Пирятин Зернопродукт" заборгованості на загальну суму 2 009 181,91 грн.

До складу вищевказаного зведеного провадження входять наступні виконавчі провадження: ВП №36582280 по виконанню наказу господарського суду Полтавської області №18/1892/12 від 20.12.2012р. про стягнення боргу на користь держави в сумі 16 499,70 грн.; ВП №36853886 по виконанню наказу господарського суду Полтавської області №18/1892/12 від 20.12.2012р. про стягнення боргу на користь ДП ДАК "Хліб України" "Пирятинський комбінат хлібопродуктів" в сумі 824 985,10 грн.; ВП №38727248 по виконанню наказу господарського суду Київської області №5/097-12 від 11.06.2013р. про стягнення боргу на користь ТОВ "ТVT" в сумі 1 609,50 грн.; ВП №38756547 по виконанню наказу господарського суду Київської області №5/097-12 від 11.06.2013р. про стягнення боргу на користь ТОВ "ТVT" в сумі 38 905,64 грн.; ВП №38757410 по виконанню наказу господарського суду Київської області №5/097-12 від 11.06.2013р. про стягнення боргу на користь ТОВ "ТVT" в сумі 1 000,00 грн.; ВП №39788049 по виконанню наказу господарського суду Полтавської області №518/646/12 від 06.07.2013р. про стягнення боргу на користь ТОВ "Штрубе Україна ГмбХ" в сумі 786 377,12 грн.; ВП №40384056 по виконанню наказу господарського суду Дніпропетровської області №13/215-10 від 26.10.2010р. про стягнення боргу на користь ТОВ "ТАТ-АГРО" в сумі 2 000,00 грн.; ВП №40384643 по виконанню господарського суду Дніпропетровської області №13/215-10 від 26.10.2010р. про стягнення боргу на користь ТОВ "ТАТ-АГРО" в сумі 337 804,85 грн. (ухвалою господарського суду Дніпропетровської області №13/215-0 від 29.11.2013р. стягувача у виконавчому провадженні ВП №40384643 замінено з ТОВ "ТАТ-АГРО" на ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС").

09.04.2013р. та 04.11.2013р. старшим державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Філонюк О.П. з метою примусового виконання вищевказаних наказів господарських судів про стягнення з ТОВ "Пирятин Зернопродукт" коштів в сумі 2009181,91грн. в рамках виконавчого провадження №36853886 було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження й про розшук майна боржника, а 17.10.2013р. в межах виконавчого провадження №39788049 - постанову про розшук майна боржника.

Не погодившись з діями державного виконавця щодо розшуку і арешту майна та винесеними ним постановами, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Водночас, судами встановлено, що 30.10.2008р., 31.10.2013р. та 08.11.2013р. між позивачем, як заставодержателем, та ТОВ "Пирятин Зернопродукт", як заставодавцем, було укладено договори застави належного останньому майна (автотранспорту та сільськогосподарської техніки).

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Водночас, й в ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Перелік учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначений статтею 7 Закону України "Про виконавче провадження".

За приписами цієї статті учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Особами ж, які залучаються до проведення виконавчих дій, є поняті, працівники органів внутрішніх справ, представники органів опіки й піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як роз'яснено в п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010р. №3, юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об'єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень ч.4 ст.82 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача у виконавчому провадженні; крім того, законом може бути встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Як вже вказувалось в цій ухвалі та вбачається зі змісту позовної заяви, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", не являючись ані учасником виконавчих проваджень, ані особою, що залучена до проведення виконавчих дій у цих провадженнях, фактично зазначало про свою незгоду зі спірними постановами відносно майна, щодо якого воно виступає заставодержателем, посилаючись як на підставу звернення до суду на приписи ст.54 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, як виконавчі дії, так і оскаржувані постанови вчинялись та виносились державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження по примусовому виконанню наказів господарських судів.

Водночас, частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, розглянувши справу, не звернули увагу на те, що даний спір не пов'язаний з оскарженням учасником виконавчого провадження або особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, до того ж, в процесі здійснюваного ним зведеного виконавчого провадження по виконанню рішень господарських судів, а отже не врахували юридичної природи спору, що виник між сторонами, який не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 157, 210, 220, 221, 223, 228, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 січня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.

Суддя С.С. Пасічник