Справа № 820/7547/15
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 р.Справа № 820/7547/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.

Суддів: Сіренко О.І. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., Федоренко І.М.

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2015 по справі № 820/7547/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ - ЕМЗ"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2015 задоволено адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю "СИЛОВІ ЕНЕРГЕТИЧНІ МАШИНИ ЕМЗ" ( далі ТОВ «СЕМ ЕМЗ», позивач) до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС (далі ДПІ в Московському р-ні м. Харкова, відповідач).

Скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області від 11.03.2015 року №, №, №, № та від 15.06.2015 року №, прийняті щодо ТОВ «СЕМ ЕМЗ».

Не погодившись з даною постановою суду відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2015 та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було звернено увагу на те, що відповідно до наданого до перевірки бухгалтерського рахунку 352 станом на 01.07.2012 на балансі ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» лічилися акції емітента ВАТ «ЕКОПАЛИВО-Україна» на загальну суму 8 344 268,06 грн, які були придбані у 2011 році. Інших операцій з придбання та продажу акцій ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» у 2012 році не здійснювало. Відповідно до показників додатку ЦП додатку ІД податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2011 та за 2012 рік не значиться від*ємних фінансових результатів попередніх звітних періодів за операціями з цінними паперами. В зв*язку з чим податковим органом було встановлено заниження показників доходів, що враховуються при визначенні об*єкту оподаткування, з податку на прибуток підприємства за 2012 на суму 8 344 268,06 грн.

В порушення вимог Податкового кодексу України ( далі ПК України) підприємством завищено витрати по собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих робіт за період з 01.07.2012 по 31.12.2012 на 536 393 грн. Також, на думку податкового органу, позивачем було завищено собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів за період з 01.07.2012 по 31.12.2012 на 245 899 грн, за 2013 рік 333 795 грн.

Підприємством не здійснено, відповідно до п.15-17 П(С)БО «Витрати», розподіл витрат повязаних з відшкодуванням податку на землю на витрати, які відносяться до собівартості, адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати. А також відсутній розподіл витрат на охорону згідно функцій обєкта, який охороняється, відповідно до п.16,18,19,20 П (С)БО 16 «Витрати». В порушення вимог ПК України, підприємством було віднесено до складу адміністративних витрат нараховану податки і збори.

При перевірці документів підприємством жодним чином не доведено економічну обґрунтованість господарської операції з ТОВ «Реамет», щодо демонтажу та розбирання неробочого обладнання та металоконструкцій, які знаходяться на території позивача. В звязку з чим зайво віднесено до складу витрат на збут 516 964,00 грн. В порушення п.138.2,138.4,138.8, 138.10.6 ст. 138 ПК України позивачем завищені інші витрати за 2013 рік, а саме до собівартості реалізованих виробничих запасів підприємства віднесено собівартість металобрухту. За даною господарською операцією завищено податковий кредит на 105 768,13 грн.

При проведенні перевірки питання правильності формування доходів від продажу товарів встановлено заниження доходу від реалізації готової продукції на 1 773 848,00 грн, тобто підприємством занижено податкові зобовязання на 354 770.00 грн.

Представник позивача в запереченні на апеляційну скаргу, просив залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу податкового органу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з правомірності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду встановлено, що фахівцями ДПІ у Московському р-ні м. Харкова була проведена документальна виїзна планова перевірка ТОВ "СЕМ-ЕМЗ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої 24.02.2015 р. був складений акт за № 512/20-34-22-01-05/36224585, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства.

На підставі вище зазначено акту перевірки, податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 11.03.2015 р., щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 990,00 грн. за порушення порядку ведення касових операцій у національній валюті України;

- № НОМЕР_2 від 11.03.2015 р., щодо зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 6 348 821,00 грн.;

- № НОМЕР_3 від 11.03.2015 р., щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем 2 314 320,00 грн, штрафними санкціями 1 157 160,00 грн;

- № НОМЕР_4 від 15.06.2015 р., яким за наслідками арифметичної помилки донараховано збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 115 706 грн. за основним платежем та 57 853 грн. за штрафними санкціями;

- № НОМЕР_5 від 11.03.2015 р., яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 172 886,00 грн.

Перевіряючи правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне.

Стосовно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_3 від 11.03.2015 р., щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем 2 314 320,00 грн, штрафними санкціями 1 157 160,00 грн та № НОМЕР_4 від 15.06.2015 р., яким за наслідками арифметичної помилки донараховано збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 115 706 грн. за основним платежем та 57 853 грн. за штрафними санкціями колегія суддів зазначає наступне.

За перевіряємий період ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» реалізувало ПАТ «Завод крупних електричних машин» згідно з договором №11-557 від 05.09.2011 запчастини до електродвигунів на суму 44 721 916 грн. Собівартість виготовлення заказів ( ротор та статор для електродвигунів, монтажні частини та ЗІП для електродвигунів) склала 8 873 385 грн. Сума реалізації даних заказів склала 7 099 537 грн.

Відповідно до п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( далі ПК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Пунктом 135.1 статті 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів. встановлених розділом II цього Кодексу (п.135.2 ст. 135 ПК України).

Підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК).

Наведені норми права дають підстави вважати, що у зв'язку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг є доходом від операційної діяльності, який визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не меншої від суми компенсації, отриманої у будь-якій формі, у тому числі при зменшенні зобов'язань.

За змістом п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг формується за правилами п. 138.6 (собівартість придбаних та реалізованих товарів) та п. 138.8 (собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг) ст. 138 ПК України.

Тобто, наведеними нормами податкового законодавства не встановлено обмежень стосовно формування собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг залежно від розміру доходу від їх реалізації, а також не містять вимоги коригувати витрати у випадку реалізації товарів (робіт, послуг) за ціною нижче собівартості.

Також, за умови отримання підприємством доходу, чинним законодавством не встановлено прямої заборони на реалізацію товарів власного виробництва нижче собівартості їх виробництва.

В певних випадках реалізація продукції за цінами, що нижче собівартості, може сприяти отриманню прибутку по результатах діяльності підприємства в цілому (реалізація залишків продукції за умови низького попиту на неї тощо).

При цьому, збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як не господарської, оскільки не отримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, адже при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції. Визначальним в даному випадку є саме наявність мети на отримання прибутку та здійснення суб'єктом господарювання діяльності у відповідності з визначеними цілями.

Як встановлено під час судового розгляду, при поставці товару за вище зазначеним договором було виявлено брак продукції.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що посилання відповідача на порушення ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» п. 135.1, п. 135.2, п. 135.4 ст. 135 ПК України є безпідставними.

За результатами проведення перевірки контролюючим органом було встановлено, що станом на 01.07.2012 на балансі ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» лічились акції емітента ВАТ «Екопаливо Україна» на загальну суму 8 344 268,06 грн. , проте , на думку контролюючого органу, в порушення п. 153.8 ст. 153 ПК України товариство не включило до складу доходів у 2012 році суму 8 344 268 грн.

Під час судового розгляду встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів №Б49/11-2 від 01.09.11 р. позивач придбав у ТОВ «КУА «Система плюс» акції ВАТ «Екопаливо-Україна» у кількості 1 652 330 шт. на загальну суму 8 344 268,06 грн.

Дані цінні папери були реалізовані ТОВ «Контракт-центр Україна» на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 01.11.12 р. №Б18/12-1 у кількості 1 652 330 шт. на загальну суму 8 344 268,06 грн.

Вказані операції були відображені у Додатку ЦП «Розрахунок фінансових результатів від операцій з торгівлі цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами» до декларації з податку на прибуток за 2012 рік.

Відповідно до п. 153.8 ст. 153 ПК України ( в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин ) для цілей цього підпункту під терміном "доходи" слід розуміти суму коштів або вартість майна, отриману (нараховану) платником податку від продажу, обміну, викупу емітентом, погашення або інших способів відчуження цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, а також вартість будь-яких матеріальних цінностей чи нематеріальних активів, які передаються платнику податку в зв'язку з таким продажем, обміном, викупом емітентом, погашенням або відчуженням. До складу доходів включається також сума будь-якої заборгованості платника податку, яка погашається у зв'язку з таким продажем, обміном або відчуженням.

Під терміном "витрати" слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю (у тому числі емітенту під час розміщення) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, як компенсація їх вартості. До складу витрат включається також сума будь-якої заборгованості покупця, яка виникає у зв'язку з таким придбанням.

Платник податку веде відокремлений облік фінансових результатів операцій з цінними паперами в розрізі окремих видів цінних паперів та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав в тому числі окремий облік операцій з цінними паперами, придбаними під час їх розміщення, повторного продажу емітентом чи в результаті здійснення внеску до статутного капіталу. При цьому облік операцій з акціями ведеться разом з іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами. Витрати платника податку, понесені при придбанні цінних паперів, які використані платником в операціях РЕПО, не враховуються у визначенні фінансових результатів за операціями з торгівлі цінними паперами протягом строку РЕПО, а враховуються при визначенні фінансових результатів за операціями РЕПО в порядку, передбаченому в пункті 153.9 цієї статті.

Якщо протягом звітного періоду витрати на придбання кожного з окремих видів цінних паперів, та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав, понесені (нараховані) платником податку, перевищують доходи, отримані (нараховані) від продажу (відчуження) цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав цього ж виду протягом такого звітного періоду, від'ємний фінансовий результат переноситься на зменшення фінансових результатів від операцій з цінними паперами або іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами цього ж виду наступних звітних періодів у порядку, визначеному статтею 150 цього розділу.

Якщо протягом звітного періоду доходи від продажу (обміну, викупу емітентом, погашення або інших способів відчуження) кожного з окремих видів цінних паперів та інших, ніж цінні папери, корпоративних прав отримані (нараховані) платником податку, перевищують витрати, понесені (нараховані) платником податку внаслідок придбання цінних паперів або інших, ніж цінні папери, корпоративних прав цього ж виду протягом такого звітного періоду (з урахуванням від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами або іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами цього ж виду минулих періодів), прибуток включається до складу доходів такого платника податку за результатами такого звітного періоду.

У разі якщо платник податку виступає інвестором при первинному розміщенні цінних паперів або наступного продажу власних акцій емітентом, або у разі внесення коштів до статутного капіталу емітента, то витрати, сплачені (нараховані) таким платником податку емітенту таких цінних паперів, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від відчуження таких цінних паперів.

Усі інші витрати та доходи платника податку, крім витрат та доходів за операціями з цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, визначеними цим підпунктом, враховуються у визначенні об'єкта оподаткування такого платника податку на загальних умовах, встановлених цим Кодексом.

Як слідує із пояснень представника позивача , товариством була подана уточнююча податкова декларація по податку на прибуток за 2013 рік. У рядку 02 додатку «ЦП» до декларації за 2013 рік відображена собівартість відчужених цінних паперів. Дані цінні папери були реалізовані ТОВ «Контакт-центр Україна» на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів від 01.11.2012 №Б18/12-1 у кількості 1 652 330 шт. на загальну суму 8 344 268,06 грн.

Тобто дохід від продажу акцій ВАТ «ЕКОПАЛИВО-Україна» був компенсований витратами на їх придбання, а відтак , відсутнє заниження оподаткованого доходу.

Щодо безпідставного, на думку податкового органу, віднесення ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» до складу собівартості продукції вартості послуг в сумі 563 393,00 грн. по просоченню запчастин, що виконувались ПАТ «Завод крупних електричних машин» за договором від 12 вересня 2011 р. №11563 у зв*язку з відсутністю товарно-транспортних накладних, колегія суддів зазначає наступне.

Між позивачем та ПАТ «Завод крупних електричних машин» був укладений договір №11563 від 12 вересня 2011 р. По виконанню робіт по просоченню секцій обмоток електродвигунів та інших послуг.

Відповідно до п.6.2 вище зазначеного Договору виконавець зобов*язаний надати наступну документацію в тому числі і товарно-транспортну накладну.

Тобто обов*язок щодо перевезення товару покладено на контрагента, який і здійснював доставку товару від позивача та до позивача.

Під час судового розгляду встановлено, що товариством під час перевірки так і до суду першої інстанції надавалися специфікації, рахунки фактури, товарно-транспортні накладні , податкові накладні, акти виконаних робіт на підтвердження виконання умов договору з ПАТ «Завод крупних електричних машин».

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-Х11 (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки, згідно зі статтею 1 Закон № 996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, то визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зважаючи на доведеність реальності вчинення господарської операції за договором з ПАТ «Завод крупних електричних машин», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі на нереальність вчиненої господарської операції та як наслідок порушення п. 138.2 ст. 138 ПК України та завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) колегія суддів вважає безпідставними оскільки надані позивачем первинні документи підтверджують реальність господарських операцій позивача з ПАТ «Завод крупних електричних машин», а товарно- транспортні накладні є доказом лише факту перевезення, натомість факт передачі товару позивачеві підтверджується наявними в матеріалах справи належно оформленими первинними документами. Крім того транспортування здійснювалось не позивачем, а контрагентом-постачальником.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу щодо відсутності економічної обґрунтованості укладання спірного договору.

Як встановлено під час судового розгляду у ТОВ «СЕМ ЕМЗ» вийшла із ладу система гідропропитки «Моноліт». Із пояснень представника позивача встановлено, що ремонт вказаного агрегату є тривалим процесом, а послуги за договором мають виконуватися у зжаті строки, оскільки пропитка є лише частиною великого та складного процесу виготовлення електродвигунів. Пропитчики, що працюють на заводі у перевіряє мий період виконували інші роботи з пропитки лаком інших деталей електродвигуна. Таким чином позивачем було доведено належними документами фактичне виконання договору.

Колегія суддів зазначає, що використання платником податків закріпленого цивільним законодавством права, за умови дотримання вимог з бухгалтерського обліку, не може визнаватися безумовною підставою для визнання нереальною господарської операції за таким договором.

Щодо неправомірного, на думку податкового органу, включення ТОВ «СЕМ ЕМЗ» до складу адміністративних витрат вартості послуг з охорони нежилих приміщень, колегія суддів зазначає.

08.09. 2011 між ТОВ "СЕМ ЕМЗ" (замовником) та приватним підприємством «Детективно-юридичне агентство «Кратос» (охоронцем) укладений договір надання послуг з охорони об*єкту №08/09/2011. За умовами вказаного договору замовник доручає, а охоронець зобов*язується у порядку, передбаченому цим договором прийняти під свою відповідальність визначені сторонами об*єкти охорони. Приймання послуг з охорони здійснюється на підставі актів виконаних робіт. Виконані роботи за договором підтверджуються складеними актами виконаних робіт, податковими накладними, проведеними розрахунками. 08.09. 2011 сторонами також підписано договір про використання факсимільного відтворення підпису в документах.

28.12.2012 між позивачем (замовником) та ТОВ «Охоронна компанія «Кратос» (охоронцем) укладений договір надання послуг по охороні об*єкту №28/12/12-8. За умовами вказаного договору замовник доручає, а охоронець зобов*язується у порядку, передбаченому цим договором прийняти під свою відповідальність визначені сторонами об*єкти охорони. Приймання послуг з охорони здійснюється на підставі актів виконаних робіт. Виконані роботи за договором підтверджуються складеними актами виконаних робіт, податковими накладними, проведеними між сторонами розрахунками. Договором від 28 .12. 2012 р. сторони уклали договір про використання факсимільного відтворення підпису в документах, яким передбачили можливість використання факсимільного підпису.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо не підтвердження фактичного виконання послуг та приватним підприємством «Детективно-юридичне агенство «Кратос» та ТОВ «Охоронна компанія «Кратос» в зв*язку з тим, що акти виконаних робіт містять відмітки факсимільного відтиску та суперечать ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки використання факсимільного відтворення було обумовлено сторонами в договорі.

Щодо посилання апелянта на не зазначення в актах виконаних робіт фактичного виконання робіт, кількості витрат людино годин, необхідних для охорони об*єктів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки недоліки чи неточності в складанні первинних документів, при реальності вчинення господарської операції, не можуть бути підставою для позбавлення права платника податків на віднесення вартості послуг з охорони нежилих приміщень до витрат.

Під час судового розгляду було встановлено, що 20.02.12 р. між позивачем (замовник) та ТОВ "Реамет" (підрядник) був укладений договір підряду №4/3. За умовами вказаного договору Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе виконання наступних робіт: демонтаж та розбирання неробочого обладнання та металоконструкцій, які знаходяться на території Замовника; порізка та сортировка металоконструкцій. Ціна робіт за цим Договором визначена згідно з калькуляцією, яка узгоджена сторонами із розрахунку на 1 тону металобрухту.

Виконані роботи за договором підтверджуються складеними актами виконаних робіт, податковими накладними. Розрахунки проведені в безготівковій формі .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ТОВ «СЕМ ЕМЗ» не доведено економічної обґрунтованості вище зазначеної операції колегія суддів вважає безпідставними оскільки для цілей оподаткування кваліфікуючою ознакою господарської діяльності є її спрямованість на отримання доходу, що, в свою чергу, передбачає наявність у платника відповідної мотивації при вступі у господарські правовідносини з іншими суб'єктами господарювання. Податковий орган фактично вийшов за межі своєї компетенції, що полягає у здійсненні податкового контролю, а не в аналізі планування суб'єктом господарювання своєї фінансово-економічної діяльності. Для цілей оподаткування обґрунтованість витрат платника має оцінюватися з урахуванням обставин, що свідчать про намір платника отримати економічний ефект в результаті реальної підприємницької або іншої економічної діяльності. При цьому ані податковий, ані судовий контроль не вправі перевіряти економічну доцільність рішень платників, які у сфері господарювання наділені самостійністю та широкою дискрецією.

Зважаючи на реальність вище зазначеної господарської операції позивача з ТОВ «Реамет» колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушення вимог п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 ПК України.

Стосовно договору комерційної концесії та віднесення до складу інших витрат за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р. витрати в сумі 114200,00 грн. по договору комерційної концесії, укладеного з державним підприємством "Харківський електромеханічний завод" від 28.07.2011 р. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 367 ГК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір комерційної концесії повинен бути укладений у письмовій формі у вигляді єдиного документа. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

Договір комерційної концесії підлягає державній реєстрації органом, який здійснив реєстрацію суб'єкта господарювання, що виступає за договором як правоволоділець. (…).

У відносинах з третіми особами сторони договору комерційної концесії мають право посилатися на договір лише з дня його державної реєстрації. Відсутність реєстрації договору позбавляє сторони права в разі спору посилатися на цей договір.

Інші вимоги щодо укладання договору комерційної концесії встановлюються законом.

Процедура державної реєстрації на період, що перевірявся, чинним законодавством не була врегульована. Порядок державної реєстрації договорів комерційної концесії (субконцесії) був затверджений Наказом МЮ України № 1601/5 від 29.09.2014 р., тобто після укладення спірного договору концесії.

Отже, що відсутність державної реєстрації договору комерційної концесії не тягне за собою його недійсність, і такий правочин вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним вище зазначеного договору комерційної концесії, колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушень позивачем п.138.10 ст. 138 ПК України.

Щодо віднесення до собівартості реалізованих виробничих запасів у 2012 собівартості металобрухту колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту перевірки від 24.02.2015 у ТОВ «СЕМ ЕМЗ» відсутні первинні документи, підтверджуючи правильність формування собівартості металобрухту .

Під час судового розгляду було встановлено, що оприбуткування металобрухту, отриманого внаслідок виконання ТОВ «Реамет» умов договору №4/3 від 20.02.2012, здійснювалось на підставі прибуткових ордерів. Дані первинні документи містять обсяг оприбуткованого металобрухту, вартість за одиницю ваги, загальну вартість оприбуткованого металобрухту.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності порушень вимог чинного законодавства , щодо віднесення до собівартості реалізованих виробничих запасів у 2012 собівартості металобрухту.

Щодо висновків податкового органу, щодо неправомірного віднесення до складу адміністративних витрат витрати по відшкодуванню податку на землю у сумі 3523 790 грн колегія суддів зазначає.

За позивачем зареєстроване право власності на об*єкти нерухомості по пр.. Московському 199 в м. Харкові.

Згідно договору №21-3 від 15.08.2012, укладеного між ТОВ «СЕМ ЕМЗ» з Державне підприємство «Харківський електромеханічний завод» ( далі ДП «ХЕМЗ»), останнє здійснює нарахування податку на землю за цю ділянку, а ТОВ «СЕМ ЕМЗ» зобов*язано своєчасно оплатити послугу, шляхом відшкодування суми оплати в повному обсязі на підставі рахунку.

ТОВ «СЕМ ЕМЗ» у перевіряємому періоді включило до складу витрат суму відшкодування податку на землю у розмірі 3 523 790 грн.

Відповідно до абз.1,5 п. 188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого звязку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - субєктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у звязку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобовязань.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до індивідуальної податкової консультації №4759/10/15-311 від 24.07.2012 податковий орган зазначив, що у разі якщо орендар відшкодовує земельний податок орендодавцю згідно з умовами договору оренди нежитлового приміщення, то таке відшкодування вважається частиною оплати вартості послуг оренди, є складовою операції з постачання послуг і відповідно, об*єктом оподаткування.

Положеннями ст. 53 ПК України встановлено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, зокрема на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча буде змінена або скасована.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності заявлених позовних вимог в цій частині.

Також колегія суддів зазначає, що під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження висновки податкового органу щодо порушення позивачем п. 138.2, 138.5, 138.11. ст. 138 ПК України та віднесення до складу інших витрат 416967,00 грн., а у період з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р. завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у 2-4- кварталі 2011року на суму 174157,00 грн.

В основу зазначених висновків було взято акт перевірки №2720/22-104/36224585 від 14.11.2012 року, який був оскаржений ТОВ «СЕМ ЕМЗ», а тому його данні не враховувались при формуванні декларації з прибутку і не приймались до уваги при розрахунку відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток у 2-4- кварталі 2011року.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Пунктами 198.1 та 198.3, 198.4 статті 198 ПК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Відповідно до п.138.2 138.4 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Враховуючи вище зазначені обставини справи, встановлені під час судового розгляду та положеня правових норм, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2 від 11.03.2015 р., щодо зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 6 348 821,00 грн. та № НОМЕР_5 від 11.03.2015 р., щодо зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 172 886,00 грн.

Стосовно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 11.03.2015 р. колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено під час судового розгляду фактичною підставою щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 990,00 грн. стало порушення порядку ведення касових операцій у національній валюті України, а саме подання звіту про використання коштів до бухгалтерії в установлені строки без одночасного повернення до каси невикористаних підзвітних сум та видачі підзвітній особі готівкових коштів під звіт за умови не звітування нею у встановленому порядку за раніше отримані під звіт суми.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валют в Україні, затвердженого постановою правління НБУ №637 від 15.12.2004 ( далі по тексту Положення №637) якщо підзвітній особі одночасно видана готівка як на відрядження, так і для вирішення в цьому відрядженні виробничих (господарських) питань (у тому числі для закупівлі сільськогосподарської продукції у населення та заготівлі вторинної сировини), то строк, на який видана готівка під звіт на ці завдання, може бути продовжено до завершення терміну відрядження.

Відряджена особа ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» по оформленню звіту про використання грошових коштів по якій відповідачем виявлено порушення порядку ведення касових операцій, звітувала вчасно, оскільки вибула з одного відрядження в інше в один день та обєктивно не могла подати звіт. Документи на підтвердження даного факту та пояснення представників ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» були надані контролюючому органу під час проведення перевірки, що не заперечувалося в судовому засіданні, а також відсутнє будь-яке спростування в доводах апеляційної скарги.

Підпунктом 7.41 пункту 7 Положення №637 передбачено, що під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Як слідує із акту перевірки надходження та видача готівки в ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» обліковується у касових книгах, що ведуться відповідно до Положення №637. За перевіряє мий період дані касових книг підприємства щодо прийняття та видачі готівкових коштів відповідають даним прибуткових та видаткових касових ордерів. У прибуткових, видаткових касових ордерах та платіжних відомостях проставлені дати, номери, суми, зазначені підстави для їх виписки, в наявності печатки, штампи, підписи службових осіб і одержувачів коштів.

Під час судового розгляду було встановлено, що працівником ТОВ «СЕМ-ЕМЗ» за власні готівкові кошти були придбані товари для потреб підприємства, що підтверджується відповідним звітом.

Зважаючи на вимоги Положення №637 щодо строків звітування за одержані під звіт кошти на відрядження та на виконання цивільно-правових дій, а також вимоги щодо оподаткування надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернення у встановлені строки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що у разі подання звіту при придбанні за власні кошти товарів для потреб підприємства, фінансові санкції згідно абз.6 ст. 1 Указу Президента України №436/59 від 12.06.95 р. не застосовуються.

Будь-яких доводів в апеляційній скарзі, щодо спростування даних висновків суду першої інстанції податковим органом не зазначено.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 160, 165, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2015 року по справі № 820/7547/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 11.12.2015.