Справа № 826/19516/14
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Хрімлі О.Г.,

суддів Коротких А.Ю.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі Архіповій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25 листопада 2014 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлень від 23 вересня 2014 року № 3045/22-02, № 3048/22-02, № 3051/22-02 від 07 жовтня 2014 року № 3173/22-02 та від 23 вересня 2014 року № 3058/22-06, № 3054/17-02, № 3044/22-02, № 3047/22-02, від 30 жовтня 2014 року № 3378/26-50-22-02/14, згідно зі ст. 77 Податкового кодексу України, а також відповідно до плану-графіку проведення планових перевірок суб'єктів господарювання, - відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року, результати якої оформлено актом № 545/1/26-50-22-02-36643920 від 10 листопада 2014 року.

Згідно з висновками акту перевірки, відповідачем виявлено порушення позивачем: пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.14, 135.5.15 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 141.1 ст. 141 ПК України, а саме: заниження ним податку на прибуток на суму 20 053 855,00 грн., у тому числі по періодах: за IV квартал 2012 року у сумі 964 774,00 грн.; за 2013 рік у сумі 19 089 081,00 грн.; вимог Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України № 1020 від 24 грудня 2010 року, а саме: при заповненні довідки за формою № 1-ДФ позивачем не у повній мірі відображено виплати фізичним особам.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 25 листопада 2014 року, яким позивачу донараховано суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем у розмірі 20 053 855,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 5 013 464,00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» зареєстровано в якості юридичної особи 27 серпня 2009 року, видом діяльності є 64.92 Інші види кредитування, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» здійснює діяльність на підставі ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, серії АВ № 614825 на здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного рішення став висновок відповідача про те, що позивачем до складу доходу включено нараховані відсотки у сумі 17 360 853,00 грн., а сума отриманих відсотків за договорами про надання фінансового кредиту складає 23 241 317,00 грн., внаслідок чого, на думку відповідача, позивачем занижено дохід, який відображений у декларації за 2013 рік. Також, під час перевірки відповідачем встановлено, що позивач має ліцензію тільки на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, а ліцензія на надання будь-яких інших фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб у підприємства відсутня. Отже, відповідач дійшов висновку, що позивачем укладено договори про залучення коштів до небанківської фінансової установи на умовах вкладу (депозитного) без відповідного дозволу та безпідставно, у порушення вимог чинного законодавства, віднесено до складу «витрати на збут» сплачені відсотки фізичним та юридичним особам.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (кредитодавець) та ТОВ «Топаз ЛТД» (позичальник) укладено договори фінансового кредиту № 4Б-К від 22 квітня 2013 року, № 5Б-К від 22 квітня 2013 року та № 6Б-К від 22 квітня 2013 року, за умовами яких кредитодавець надав позичальникам у тимчасове користування на умовах зворотності, строковості, платності та цільового використання кредитні ресурси у вигляді грошових коштів у межах суми кредитного ліміту із щоквартальним нарахуванням відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 25,5 % річних.

На підставі даних договорів позивач до складу доходу включив нараховані відсотки у сумі 17 360 853,00 грн.

Крім того, у перевіряємий період позивачем задекларовано витрати у сумі 99 501 378,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проводив операції із залучення депозитів під відсотки від фізичних осіб, з якими укладено ряд договорів, на підставі ліцензій серії АВ № 020890 від 11 травня 2010 року та серії АВ № 614825 від 14 травня 2013 року на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Також, у перевіряємому періоді позивачем проводилися операції із залучення депозитів під відсотки від юридичних осіб.

Позивач за договорами про залучення коштів до небанківської фінансової установи на умовах вкладу здійснював нарахування відсотків по депозиту та відносив до складу «витрати на збут» у сумі 99 182 544,00 грн.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За змістом п.п. 135.1, 135.2, 135.4 ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.

Дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу; дохід банківських установ, до якого включаються: а) процентні доходи за кредитно-депозитними операціями (в тому числі за кореспондентськими рахунками) та цінними паперами, придбаними банком; б) комісійні доходи, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, наданими гарантіями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) прибуток від операцій з торгівлі цінними паперами; г) прибуток від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; ґ) позитивне значення курсових різниць відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; д) надлишкові суми страхового резерву, що підлягають включенню до доходу згідно з пунктами 159.2, 159.4 статті 159 цього Кодексу та суми заборгованості, що підлягають включенню до складу доходів згідно з пунктом 159.5 статті 159 цього Кодексу; е) доходи від відступлення права вимоги боргу третьої особи або виконання вимоги боржником (факторингу) згідно з пунктом 153.5 статті 153 цього Кодексу; є) дохід, пов'язаний з реалізацією заставленого майна; ж) інші доходи, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші доходи, передбачені цим розділом.

Згідно з пп. 135.5.14, 135.5.15 п. 135.5 ст. 135 ПК України, інші доходи включають: суми коштів (інших видів компенсації), отримані платником податку як оплата товарів (виконаних робіт, наданих послуг), відвантажених у період перебування такого платника на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, з яких не був сплачений єдиний податок, включаються до доходу (без урахування сум податку на додану вартість, що надійшли у вартості таких товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у звітному податковому періоді отримання таких коштів (інших видів компенсації); інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Відповідно до пп. 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до органу державної податкової служби, митного органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Відповідно до п. 141.1 ст. 141 ПК України, до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 137.8 ст. 137 ПК України, датою отримання доходів платника податку від проведення кредитно-депозитних операцій є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів), визначена згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29 листопада 1999 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід, який виникає в результаті використання активів підприємства іншими сторонами, визнається у вигляді процентів, роялті та дивідендів, якщо: імовірне надходження економічних вигод, пов'язаних з такою операцією; дохід може бути достовірно оцінений.

Такий дохід має визнаватися у такому порядку: проценти визнаються у тому звітному періоді, до якого вони належать, виходячи з бази їх нарахування та строку користування відповідними активами; роялті визнаються за принципом нарахування згідно з економічним змістом відповідної угоди; дивіденди визнаються у періоді прийняття рішення про їх виплату.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем визначено доходи у вигляді процентів за договорами з ТОВ «Топаз ЛТД» у тому звітному періоді, до якого вони належать, виходячи з їх бази нарахування та строку користування відповідними активами, а тому позивачем правомірно відображено у складі інших доходів ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» 17 360 826,65 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) управління майном для фінансування об'єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»; 13) операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів; 14) банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За змістом ст. 1 вказаного Закону, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України; кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Відповідно до п. 1.3 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 4802 від 18 жовтня 2005 року, кредитна установа може провадити діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (у тому числі здійснювати іпотечне кредитування) тільки після отримання ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, відповідно до цих Ліцензійних умов. На підставі ліцензії, отриманої відповідно до цих Ліцензійних умов, кредитна установа має право надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів (у тому числі здійснювати іпотечне кредитування), здійснювати згідно з законодавством України обслуговування кредитів та рефінансування іпотечних кредиторів.

Діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Згідно з п. 1.1 Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, залучені кошти - кошти, прямо або опосередковано отримані на зворотній основі від фізичних осіб та/або юридичних осіб, отримані залишки фінансових активів, які виникли в результаті здійснення звичайної господарської діяльності в інтересах цих осіб.

Згідно з листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 101/15-6 від 22 січня 2015 року, зазначено, що позивачем отримано ліцензії: на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів серії АВ № 020890 від строком дії з 13 травня 2010 року по 13 травня 2013 року та серії АВ № 614825 з 14 травня 2013 року по 14 травня 2016 року. Ліцензії на надання іншого виду фінансових послуг Товариство не отримувало.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявна копія акту планової виїзної комплексної перевірки ТОВ «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» № 36/15 ФП від 18 лютого 2014 року, згідно з яким вбачається, що інспекція проводилася з питань дотримання вимог чинного законодавства у сфері надання фінансових послуг за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року та за результатами проведеної перевірки порушень не встановлено.

Таким чином, із урахуванням положень Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами, колегія суддів дійшла висновку, що наявна у позивача ліцензія на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів серії АВ № 614825 охоплює також і залучення коштів від фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п. 138.5.2 ст. 138 ПК України, інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного: датою збільшення витрат платника податку від здійснення кредитно-депозитних операцій, у тому числі субординованого боргу, є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів), визначена згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 138.10.5 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються: фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Згідно з п. 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 415 від 28 квітня 2006 року, фінансові витрати визнаються: суб'єктами малого підприємництва - юридичними особами, представництвами іноземних суб'єктів господарської діяльності та юридичними особами, що не займаються підприємницькою діяльністю (крім бюджетних установ), витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов'язаннями); іншими юридичними особами витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов'язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.

Таким чином, позивачем правомірно віднесено до складу витрат суми коштів у вигляді процентів, нарахованих за договорами про залучення коштів.

Крім того, відповідач зазначає, що у перевіряємий період позивачем порушено порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платників податку, а саме: відображено не у повній мірі виплати фізичним особам при заповненні довідки за формою № 1-ДФ.

Згідно з п.п. 3.2, 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України № 1020 від 24 грудня 2010 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у графі 3а «Сума нарахованого доходу» відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до цього Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у графі 3а є обов'язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні.

Нарахований дохід відображається повністю, без вирахування податку на доходи фізичних осіб, суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, суми податкової соціальної пільги за її наявності.

У графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Заробітна плата, що виплачується у встановлені терміни у наступному місяці, повинна бути відображена в податковому розрахунку за той період, у який входить попередній місяць, за який заробітну плату було нараховано. Наприклад, до податкового розрахунку за I квартал входить заробітна плата за січень, яка нарахована у січні та виплачена у лютому, за лютий (нарахована у лютому та виплачена у березні), за березень (нарахована у березні та виплачена у квітні).

Водночас, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем порушено наведені вимоги Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, при заповненні довідки за формою № 1-ДФ.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно винесено податкове повідомлення-рішення № від 25 листопада 2014 року, оскільки належними та допустимими доказами у справі не доведено, що позивачем допущено порушення наведених законодавчих норм.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів правомірності дій з прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та наведеними законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та засновані на нормах права.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню, з ухваленням нової про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2015 року скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнес Інвест Фонд» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві № від 25 листопада 2014 року.

Повний текст постанови виготовлений 15 січня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Г. Хрімлі

Судді А.Ю. Коротких

Н.М. Літвіна

Головуючий суддя Хрімлі О.Г.

Судді: Літвіна Н. М.

Коротких А. Ю.