Справа № 185/8150/14-а
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2015 рокусправа № 185/8150/14-а(2-а/185/55/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015р. у справі № 185/8150/14-а(2-а/185/55/15) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги,-

ВСАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просила:

визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на доньку ОСОБА_2, 06 грудня 2013р. народження за 2014 рік;

зобов'язати відповідача призначити, зробити перерахунок, виплатити заборгованість, та сплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" - починаючи з 01 липня 2014 року у розмірі прожиткового мінімуму для сімей віком до шести років щомісяця , до закінчення строку передбаченої законом виплати.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015р. у справі № 185/8150/14-а(2-а/185/55/15) позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому ніж передбачено діючим законодавством у період з 01 березня 2014 року по 30 червня 2014 року.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років на момент виплати, з 01 березня 2014р. по 30 червня 2014р. з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати по справі.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі позивач, вказує на те, що судом першої інстанції порушено норм матеріального та процесуального права, а також не застосовано принципи ст.ст. 8, 9 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач знаходиться на обліку у відповідача з січня 2014 року позивачу призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі 130 грн. щомісячно, у зв'язку із народженням дитини - ОСОБА_3, 06 грудня 2013р. народження /а.с.14,18/.

З заяви позивача від 07.05.2015р., вбачається, що вона є особою, не застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2015 року, яка набрала законної сили, було встановлено, що у січні та лютому 2014 року допомога по догляду за дитиною позивачу нараховувалась правомірно (а.с.34-35). Ухвалою суду від 07 травня 2015 року провадження по справі в частині вимог за січень, лютий 2014 року - закрито (а.с. 75).

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

За приписами Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми № 2811-XII від 21 листопада 1992 року передбачено, що гарантований державою рівень матеріально ї підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Також, Закон України Про державну допомогу сім'ям з дітьми № 2811-XII від 21 листопада 1992 року є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначенням та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей.

Приписами ч. 1 ст. 1 цьго Закону передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми, право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною.

Приписами ст.15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми від 21 листопада 1992 року № 2811-XII передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Колегія суддів зазначає наступне, що до дати набрання чинності (1 січня 2008 року) Закону України від 28 грудня 2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" №2811-XII від 21.11.1992 року, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" № 2240-III від 18.01.2001 року, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ст.15 Закону № 2811-ХII була викладено в наступній редакції: "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень". Але, відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" Розділ I цього Закону набирає чинності з 01.01.2008 року і діє по 31.12.2008 року.

З аналізу вище викладеного вбачається, що 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Також ст. 46 Закону України від 26 грудня 2008 №835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" передбачено, що у 2009-2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми було затверджено постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751. Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Пунктом 22 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130,00 гривень.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" від 22 грудня 2011 року N 4282-VI та Законом України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" від 6 грудня 2012 року № 5515-VI, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII, зміни до ст.15 Закону Про державну допомогу сім'ям з дітьми № 2811-ХII не вносились, дія статті не зупинялась.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо призначення та виплати позивачу соціальної допомоги з 01 березня 2014 року по 30 червня 2014 року у розмірі меншому, ніж передбачено ст.15 Закону "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" - є протиправними.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що як вбачається з матеріалів справи позивачем не заявлялися вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок соціальної допомоги до 01 липня 2014 року, проте заявлено позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо призначення і виплати соціальної допомоги у 2014р.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, стосовно зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому ст.15 Закону Про державну допомогу сім'ям з дітьми, з 01 березня 2014 року по 30 червня 2014 року.

Щодо, вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача призначити, здійснити перерахунок і виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку починаючи з 01 липня 2014 року колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» у Законі України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" виключено розділ IV "Допомога по догляду за дитиною

до досягнення нею трирічного віку", зазначені зміни, згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» набрали чинності з 01.07.2014р.

Враховуючи, що з 01.07.2014р. у Законі України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» виключено розділ IV "Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку", який передбачав виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача призначити, зробити перерахунок і виплатити допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку починаючи з 01 липня 2014 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, ст. 196, 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015р. у справі № 185/8150/14-а(2-а/185/55/15) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату соціальної допомоги залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай