Справа № 816/4335/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа №816/4335/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Петрукович Ю.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області: ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області про визнання незаконними та скасування наказу ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 09 липня 2015 року №743 "Про порушення службової дисципліни та притягнення до дисциплінарної відповідальності" у частині звільнення з органів внутрішніх справ міліціонера відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби міліції Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області старшини міліції ОСОБА_1 та наказу ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 25 вересня 2015 року №554 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни за п. 64 "є" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ"; поновлення в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби міліції Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що спірні накази винесені відповідачем з порушенням чинного законодавства щодо підстав та порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки висновок службового розслідування ґрунтується на припущеннях, є формальним та необґрунтованим. Позивач не заперечує, що вживав спиртні напої і з необережності отримав тілесні ушкодження, але не перебуваючи на службі, в неробочий час і не на службовому місці, однак, пояснення ОСОБА_1 не були прийняті до уваги, а висновком службового розслідування встановлено, що зазначена подія, а саме: отримання тілесних ушкоджень, стало можливим через особисту недисциплінованість, низькі моральні якості, нехтування інтересам служби.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області у судове засіданні не з'явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У своїх письмових запереченнях зазначав, що обставини справи можуть свідчити про отримання старшиною міліції ОСОБА_1 тілесних ушкоджень на території розташування роти, а не біля гуртожитку, як зазначав даний працівник міліції та ОСОБА_6 До свідчень даних працівників міліції слід ставитися критично, оскільки вказані обставини свідчать про намір даних працівників міліції ввести в оману перевіряючих стосовно обставин події. Їхні свідчення у своїй сукупності не відповідають дійсним обставинам справи та матеріалам перевірки. Працівники міліції не можуть наглядно показати (з їх слів) місце падіння ОСОБА_1 біля гуртожитку, не можуть вказати місце розташування даного місця події. Нещирість під час проведення службового розслідування та намагання ввести в оману членів комісії призвела до того, що працівники міліції у своїх поясненнях, навіть можливо самі того не розуміючи, вказали на скоєння ними інших дисциплінарних проступків. Так, працівники міліції вказали, що вживали алкогольні напої у громадському місці (зупинка громадського транспорту), що є порушенням адміністративного законодавства України та у подальшому перебували у громадському місці у нетверезому стані за що теж встановлена відповідальність. Останні, як працівники правоохоронного органу, повинні вимагати від громадян безумовного дотримання вимог чинного законодавства, але своєю поведінкою та вчинками самі допустили їх порушення.

На думку відповідача, зазначена подія стала можливою через особисту недисциплінованість, низькі моральні якості, нехтування інтересам служби з боку старшини міліції ОСОБА_6, старшини міліції ОСОБА_1 та старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7, які грубо порушили вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV та пункт 4.1 наказу МВС України від 22 лютого 2012 року №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України».

Згідно частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за даної явки та наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ОВС з 23 грудня 2005 року по 25 вересня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 13/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 23 грудня 2005 року №183 о/с позивач призначений на посаду міліціонера по взводу окремого батальйону ППСМ при Полтавському МУ, наказом УМВС України в Полтавській області від 03 червня 2013 року призначений на посаду міліціонера відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби міліції Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області (за скороченням штату), що підтверджується копією послужного списку /а.с. 47-51/.

29 червня 2015 року до чергової частини УМВС з приймального відділення Центральної районної лікарні м. Полтави надійшла інформація про те, що бригадою екстреної медицини з вулиці Коваля, 15, м. Полтави доставлений міліціонер відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби міліції Полтавського МУ старшина міліції ОСОБА_1 з тілесними ушкодженнями у вигляді колото-різаної рани шиї та обличчя зліва з пошкодженням біля вушної слинної залози та мязів шиї (з явними ознаками алкогольного спяніння), що підтверджується залученою представником УМВС України в Полтавській області до матеріалів справи копією спецповідомлення /а.с. 86/, та копією довідки /а.с. 83/.

Наказом начальника УМВС від 29 червня 2015 року №617 було призначено комісійне службове розслідування за даним фактом /а.с. 82/.

У ході проведення службового розслідування було встановлено, що відповідно до наказу Полтавського МУ УМВС від 26 червня 2015 року №218 ряд працівників Полтавського гарнізону 28 червня 2015 року залучалися для охорони громадського порядку під час проведення святкового концерту, присвяченого відзначенню Дня молоді, який мав відбутися о 19.00 на Театральній площі м. Полтави.

Для забезпечення охорони громадського порядку при проведенні вказаного заходу рота конвойної служби міліції Полтавського МУ УМВС виділила 4 співробітників. Так, на службу заступили: старшина міліції ОСОБА_1, старшина міліції ОСОБА_6, прапорщик міліції ОСОБА_8 та рядовий міліції ОСОБА_9

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

На виконання даних вимог Статуту у всіх учасників події було відібрано письмові пояснення.

У своїх поясненнях /а.с. 89/ ОСОБА_1 зазначив, що службу по охороні громадського порядку він разом з іншими працівниками роти ніс приблизно до 23.00 год., після чого разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 пішов до Октябрського РВ ПМУ УМВС, де стояв автомобіль останнього. ОСОБА_9 на автомобілі підвіз ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до підрозділу конвойної роти і, висадивши їх, поїхав у невідомому напрямку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зайшли до підрозділу, де переодягнулися і вийшовши з приміщення роти направилися до зупинки громадського транспорту «Сінна». На зупинці працівники міліції придбали по три пляшки міцного пива, яке протягом 3-4 годин вживали. Після цього працівники міліції придбали ще по 2 пляшки, яке випили.

ОСОБА_1 зазначає, що коли на вулиці стало світати, ОСОБА_6 зателефонував своїй знайомій на імя Аліна, і після розмови вони попрямували до гуртожитку Полтавського університету економіки і торгівлі. Прибувши до гуртожитку (номер не памятає), двері якого були відчинені, вони піднялися на один з поверхів (який саме не памятає). ОСОБА_6 постукав у двері однієї з кімнат на поверсі, але двері ніхто не відчинив. При цьому з сусідньої кімнати на коридор вийшов раніше не відомий хлопець та запитав, що сталося. Незнайомця ОСОБА_6 попросив зробити їм по чашці кави, на що він погодився. ОСОБА_1 зазначає, що взявши каву разом з ОСОБА_6 направилися на вулицю. При виході з гуртожитку ОСОБА_1 перечепився і не втримавши рівновагу упав, але як саме не памятає. Працівник міліції зазначає, що під час падіння він виставив лікоть (який саме не вказує), а в руці (якій саме не зазначає) тримав чашку з кавою і яка в подальшому розбилася та на яку ОСОБА_1 упав.

Як стверджує ОСОБА_1, то ОСОБА_6 допоміг йому піднятися на ноги, після чого вони направилися до їхнього підрозділу. Після того як вони зайшли через ворота на територію роти в ОСОБА_1 погіршилося самопочуття та почалось запаморочення. ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 відвели ОСОБА_1 до альтанки, розташованої у дворі роти та поклали на лавку і викликали швидку допомогу. ОСОБА_1 зазначає, що у швидкій допомозі разом з ним їхав ОСОБА_6

ОСОБА_1 пояснив, що перед заступанням на службу по охороні громадського порядку ніхто з керівництва конвойної роти інструктаж їм не проводив. У вказаний період часу в опитаного працівника конфліктних ситуацій ні з ким не було і тілесні ушкодження йому ніхто не наносив /а.с. 89, зворотній бік/.

Відповідно до копії карти виклику швидкої допомоги № 51649 від 29.06.2015 виклик на станцію надійшов о 08.13 з мобільного телефону 099-030-01-89 (номер телефону ОСОБА_7І.) з приводу отримання поранення шиї невідомим за адресою м. Полтава вул. Коваля, 15 (адреса роти конвойної служби міліції). На місце події лікарі швидкої медичної допомоги прибули о 08.18 і закінчили обслуговувати виклик о 08.46. У графі 23 картки «алкоголь (зі слів) 1- вживав, 2- не вживав, 3- не відомо» мається відмітка 1, тобто вживав. У графі « 26» лікарем зазначений попередній діагноз: різана рана лівої бокової поверхні шиї. Суїцидальна спроба? Алкогольне спяніння. В графі скарги зазначено, що «після прибуття на виклик із воріт відділення міліції хворий доставлений в салон автомобіля працівником міліції. Скарг хворий не висловлює. Обставин події не пояснює (зазначив, що сам собі порізав шию, мотиви не вказав). Зі слів хворого сьогодні вживав спиртні напої».

В анамнезі сказано, що у «хворого наявна рана в області лівої задньобічної поверхні шиї в прокольному напрямку до мочки лівого вуха, має лінійну форму розміром 8,0х4,0 см. Глибина рани нерівномірна, краї рівні. На дні рани видніються крупні судини і мязові волокна. Рана кровоточить. Хворий заторможений, спокійне виконання рухів. Запах алкоголю».

Практично аналогічні пояснення надав ОСОБА_6

Розслідуванням встановлено, що факт отримання 29 червня 2015 року старшиною міліції ОСОБА_1 тілесних ушкоджень зареєстрований в журналі ЄО Київського РВ Полтавського МУ УМВС за №7017. У подальшому 29 червня 2015 року зазначені відомості були внесені до ЄРДР за №0001192 з правовою кваліфікацією за частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до протоколу огляду місця події, проведеного 29 червня 2015 року у період часу з 10.10 до 15.15 встановлено, що сліди бурого кольору ззовні схожі на плями крові були знайдені та зафіксовані на верхній частині ручки пластикових дверей, які ведуть до чергової частини роти (другі по ходу руху в чергову частину), на лівій стіні, яка обшита пластиком, при виході з приміщення роти у внутрішній двір підрозділу. Значна кількість вказаних плям бурого кольору виявлена на альтанці, а саме: на підлозі, на столі, на лавочці і на стіні, а також на форменій куртці працівника міліції з погонами старшого сержанта міліції. Окрім цього на альтанці та неподалік неї в урні були виявлені та вилучені керамічні уламки чашки білого кольору та скляної чашки.

На камуфльованій сітці захисного кольору, яка є частиною стіни альтанки на відстані 131 см від землі і на відстані 42 см від краю оглядом виявлено уламок кераміки білого кольору з нашаруваннями речовини бурого кольору.

Також у кімнаті відпочинку особового складу роти була виявлена порожня пластикова пляшка з під пива ємністю 2 літри та одна повна пляшка з пивом марки «Рогань» ємністю 1 літр.

Зазначені обставини справи можуть свідчити про отримання старшиною міліції ОСОБА_1 тілесних ушкоджень на території розташування роти, а не біля гуртожитку, як зазначав даний працівник міліції та ОСОБА_6 До свідчень даних працівників міліції слід ставитися критично, оскільки вказані обставини свідчать про намір даних працівників міліції ввести в оману перевіряючих стосовно обставин події. Їхні свідчення у своїй сукупності не відповідають дійсним обставинам справи та матеріалам перевірки. Працівники міліції не можуть наглядно показати (з їх слів) місце падіння ОСОБА_1 біля гуртожитку, не можуть вказати місце розташування даного місця події. Нещирість під час проведення службового розслідування та намагання ввести в оману членів комісії призвела до того, що працівники міліції у своїх поясненнях, навіть можливо самі того не розуміючи, вказали на скоєння ними інших дисциплінарних проступків. Так, працівники міліції вказали, що вживали алкогольні напої у громадському місці (зупинка громадського транспорту), що є порушенням адміністративного законодавства України та в подальшому перебували у громадському місці у нетверезому стані за що теж встановлена відповідальність. Останні, як працівники правоохоронного органу, повинні вимагати від громадян безумовного дотримання вимог чинного законодавства, але своєю поведінкою та вчинками самі допустили їх порушення.

У висновку службового розслідування зазначено, що підсумовуючи наведене, вбачається, що вказана подія стала можливою через особисту недисциплінованість, низькі моральні якості, нехтування інтересам служби з боку старшини міліції ОСОБА_6, старшини міліції ОСОБА_1 та старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7, які грубо порушили вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV та пункту 4.1 наказу МВС України від 22 лютого 2012 року №155 «Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України».

Наказом УМВС України в Полтавській області від 09 липня 2015 року №743 з урахуванням висновку службового розслідування наказом УМВС України в Полтавській області від 09 липня 2015 року №743 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ /а.с. 44/.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 25 вересня 2015 року №554 о/с ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 63 є (у запас за порушення дисципліни) на підставі наказу УМВС від 09 липня 2015 року №743 /а.с. 12/.

Із вищевказаним наказами не погодився позивач та оскаржив їх до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваним наказам суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 7 даного Закону визначено, що міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

Відповідно до статті 18 цього ж Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 25 зазначеного Закону, працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3640-ІV (далі за текстом - Дисциплінарний статут ОВС).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту ОВС, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту ОВС, особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Пунктом 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Частиною першою статті 13 Дисциплінарного статуту ОВС встановлено, що Міністру внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, пятої статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Згідно пункту 1.2 Інструкції №230, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

З огляду на наведене, суд вважає, що порядок та строки проведення службового розслідування, права позивача під час його проведення відповідачем порушені не були.

Разом з тим, службовим розслідуванням встановлено, що у кімнаті відпочинку особового складу роти була виявлена порожня пластикова пляшка з під пива ємністю 2 літри та одна повна пляшка з пивом марки «Рогань» ємністю 1 літр. Зазначені обставини справи, на думку відповідача, можуть свідчити про отримання старшиною міліції ОСОБА_1 тілесних ушкоджень на території розташування роти, а не біля гуртожитку, як зазначали ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Разом з тим, суд зазначає, що зазначені обставини (наявність пустої та повної пляшок пива) та їх повязаність з особою позивача є лише припущенням відповідача, які не підтверджені жодними доказами (відбитки пальців на пляшках, зізнання ОСОБА_1, покази свідків тощо).

Таким чином, суд вважає недоведеним висновок службового розслідування про отримання старшиною міліції ОСОБА_1 тілесних ушкоджень на території розташування роти, а не біля гуртожитку.

Разом з тим, у висновку службового розслідування також взято до уваги встановлений із пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_6 факт вживання алкогольних напоїв у громадському місці (зупинка громадського транспорту), що є порушенням адміністративного законодавства України та у подальшому перебування у громадському місці у нетверезому стані, за що теж встановлена відповідальність: «…На зупинці працівники міліції придбали по три пляшки міцного пива, яке протягом 3-4 годин вживали. Після цього працівники міліції придбали ще по 2 пляшки, яке випили. Коли на вулиці стало світати, ОСОБА_6 зателефонував своїй знайомій на імя Аліна, і після розмови вони попрямували до гуртожитку…».

Суд погоджується з доводами відповідача УМВС України в Полтавській області, що позивач, як працівник правоохоронного органу, повинен вимагати від громадян безумовного дотримання вимог чинного законодавства, але своєю поведінкою та вчинками сам допустив їх порушення.

Статтею 7 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Згідно із пунктом 4.1. розділу ІІІ «Моральні основи служби в органах внутрішніх справ» Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155 /надалі - Правила поведінки та професійної етики/ працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання, зокрема, бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Відповідно підпункту 1.1. розділу IV «Професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ» Правил поведінки та професійної етики, поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

При цьому, суд зауважує, що характер службової дисципліни працівників органів внутрішніх справ обумовлюється специфікою їх правового статусу та діяльності: усі особи рядового і начальницького складу є державними службовцями і беруть участь у виконавчо-розпорядчій діяльності держави, оскільки вони організують та забезпечують охорону громадського порядку та громадську безпеку; у сфері службової діяльності особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ залежно від особливостей правового статусу наділені державно-владними повноваженнями і виступають представниками виконавчої влади.

Згідно частини десятої статті 14 Дисциплінарного статуту ОВС, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

До вчинків, які є несумісними з подальшим проходженням служби в органах внутрішніх справ, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

За такими критеріями і слід оцінювати рішення суб'єкта владних повноважень та враховувати, що законність такого не пов'язана з наявністю чи відсутністю рішення у кримінальній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України постановою суду не визнаний, що на думку суду не виправдовує ОСОБА_1, та не є беззаперечним доказом його невинуватості.

З наведених підстав суд вважає необґрунтованими доводи позивача про закриття кримінального провадження як підставу для скасування спірних наказів.

Згідно з пункту 63 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): за порушення дисципліни.

Відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України «Про міліцію», працівники органів внутрішніх справ зобовязані припиняти адміністративні правопорушення і здійснювати провадження у справах по них.

Як встановлено судом, позивачем ці вимоги Закону виконані не були, а, навпаки, саме позивачем, як співробітником міліції, було скоєно адміністративне правопорушення у вигляді вживання алкогольних напоїв на зупинці громадського транспорту та перебування у нетверезому стані у громадських місцях, що на думку суду, є прямим порушенням ним службової дисципліни, визначення якої міститься у статті 1 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України. Тому суд вважає правомірним та обґрунтованим застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення його з органів внутрішніх справ.

Факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його було звільнено зі служби, доведено у встановленому порядку проведеним службовим розслідуванням, поясненнями позивача та не заперечується ОСОБА_1 у судовому засіданні.

Крім того, враховуючи моральну та етичну сторону встановлених обставин, суд приходить до висновку щодо правомірності застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу, при цьому відповідачем враховано підстави для його застосування, визначені у частині десятій статті 14 Дисциплінарного статуту.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що начальником УМВС в Полтавській області видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 09 липня 2015 року №743 відносно ОСОБА_1 усупереч вимогам частини другої статті 16 Дисциплінарного статуту ОВС під час тимчасової непрацездатності позивача.

Згідно із частиною другою статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Водночас відповідно до статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Відповідний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 08 жовтня 2013 року (реєстраційний номер у ЄДРСР 346342521), та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції згідно статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин факт тимчасової непрацездатності позивача під час винесення наказу УМВС України в Полтавській області від 09 липня 2015 року №743, що підтверджується листком непрацездатності, не свідчить про неправомірність зазначеного наказу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при звільненні ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ відповідач УМВС України в Полтавській області діяв виключно у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Процедура звільнення, визначена Дисциплінарним статутом та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ була дотримана у повному обсязі, жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допускалося.

Таким чином, підстави для скасування спірних наказів відсутні.

Позивач не навів доказів, якими б спростовувались факти, які були отримані під час розгляду справи.

Позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді міліціонера відділення №1 взводу №1 роти конвойної служби міліції Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від попередніх та, відповідно, задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового розгляду судом підтверджено факт порушення позивачем службової дисципліни як підстави для застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення, висновки службового розслідування позивачем не спростовано. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Полтавського міського управління ОСОБА_4 Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова