Справа № 462/4276/15-а
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року Справа № 876/11041/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м.Львова від 15 жовтня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

12.06.2015р. позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просить зобов'язати ГУ ДСНС України у Львівській області зарахувати наказом по особовому складу період її навчання у Львівському технікумі промислової автоматики з 13.08.1991 року по 03.07.1995 року та період її роботи на посаді радіо-телефоніста Загону технічної служби Державної пожежної охорони УМВС України у Львівській області з 05.07.1995 року по 04.04.1997 року до вислуги років згідно постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона працює диспетчером ДПРЧ-2 Залізничного РВ ГУ ДСНС України у Львівській області і 18.03.2015 року звернулася з рапортом до відповідача щодо зарахування вказаних періодів навчання і роботи до вислуги років, проте їй було відмовлено. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки вона до вступу на військову службу отримала диплом молодшого спеціаліста, згідно ст.ст. 34, 36 Закону України «Про освіту», який діяв на час її навчання, технікуми відносились до вищих навчальних закладів, а в п.105 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу визначено, що офіцерське звання молодшого лейтенанта цивільного захисту присвоюється особам, які мають диплом молодшого спеціаліста відповідної акредитації без будь-якого додаткового навчання. Крім цього, вважає, що до зарахування періоду її роботи на посаді радіо-телефоніста може бути застосований абзац 12 п. І Постанови Кабінету Міністрів України № 393, оскільки таким визначено, що до вислуги років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 15 жовтня 2015р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила позивач, яка покликаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задоволити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що вважає, що судом не було взято до уваги відповідь Львівського національного університету ім.І.Франка від 11.06.2015року №2710-Р до позивача на його запит від 13.05.2015року в якій Львівський національний університет заперечує існування відповідей до ГУ ДСНС України у Л/о.

В постанові КМУ №393 від 17.07.1992року жодним пунктом не зазначено в який період служби повинно відбуватись обчислення вислуги років, стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців звільнених з військової служби та деяких інших осіб», трактується що період навчання з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби зараховується до календарної вислуги років, які дають право в подальшому призначати пенсії військовослужбовцям.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, які просять задоволити апеляційну скаргу, представника відповідача, який просить залишити без змін рішення суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 13.08.1991 року по 03.07.1995 року навчалась у Львівському технікумі промислової автоматики і 01.07.1995 року отримала диплом молодшого спеціаліста №23860.

Працює диспетчером ДПРЧ-2 Залізничного РВ ГУ ДСНС України у Львівській області.

18.03.2015 року звернулася з рапортом до відповідача щодо зарахування до вислуги років періоду її навчання у Львівському технікумі промислової автоматики з 13.08.1991 року по 03.07.1995 року та періоду її роботи на посаді радіо-телефоніста Загону технічної служби Державної пожежної охорони УМВС України у Львівській області з 05.07.1995 року по 04.04.1997 року.

Згідно відповідей від 16.04.2015 року та 29.04.2015 року ГУ ДСНС України у Львівській області на рапорт позивача від 18.03.2015 року позивача повідомлено, що до неї не може бути застосовано абз.12 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року №393, а щодо зарахування періоду навчання запропоновано вжити заходів для отримання довідки про те, чи являвся Львівський технікум промислової автоматики вищим навчальним закладом, з врахуванням якої її рапорт в цій частині буде розглянуто по суті.

Як вбачається з трудової книжки позивача і наказу Управління державної пожежної охорони УМВС України у Львівській області №46 о/с від 04.04.1997 року Матушевську (зараз ОСОБА_1) Н.І. призначено на посаду радіотелефоніста СДПЧ-3 Залізничного району м.Львова, присвоївши їй спеціальне звання «рядовий внутрішньої служби».

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено прийняття відповідачем неправомірних рішень щодо зарахування позивачці наказом по особовому складу періоду її навчання і певного періоду роботи до вислуги років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку і з таким погоджується колегія суддів, що ОСОБА_1 було прийнято на службу до органів внутрішніх справ за направленням трудового колективу загону технічної служби та на посаду, яка не включена до переліку посад начальницького складу органів внутрішніх справ, оскільки відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу згідно з переліками посад і на умовах, затверджених МВС.

Покликання апелянта на абз.12 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393 не заслуговує на увагу, оскільки час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки, а позивач була направлена трудовим колективом Загону технічної служби ДПО м.Львова, на посаду радіотелефоніста СДПЧ-3 Залізничного району м.Львова.

Щодо вимог позивача про зарахування до вислуги років періоду навчання, то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до відповіді ГУ ДСНС України у Львівській області від 29.04.2015 року №58/рап-3/15 відповідачем не відмовлено позивачу в задоволенні її рапорту, а лише запропоновано надати необхідні документи щодо підтвердження чи був Львівський технікум промислової автоматики на час її навчання, вищим навчальним закладом.

Крім того, право позивача на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не порушено, оскільки питання зарахування до вислуги років часу навчання вирішується при призначенні пенсії, а позивач не звільнена із служби.

Суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак помилково вважав що даний спір підсудній місцевому загальному суду, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача не стососуються обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, передбачених п.4 ч.1 згаданої статті, а пов»язані з проходженням публічної служби.

Таким чином, порушення предметної підсудності є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, а тому відповідно до п.4 ст.202 КАС України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позову відмовити з вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Залізничного районного суду м.Львова від 15 жовтня 2015р. по справі №462/4276/15-ц скасувати та постанови нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області про зобов'язання вчинити дії,- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 14.01.16р.