Справа № 2а-2856/10/0970
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2010 р. Справа № 2а-2856/10/0970

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Гундяка В.Д.,

при секретарі Лавринович Т.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Івано-Франківську справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миро-Марк»до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання нечинним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

11.08.2010 року ТзОВ "Миро-Марк" звернулось в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання нечинним та скасування рішення за №206000006/2010/000798/2 від 02.06.2010 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.06.2010 року відповідачем протиправно було прийнято рішення про збільшення митної вартості імпортованих товарів, зокрема частин меблів різних найменувань та безпідставно митну вартість одиниці частин меблів встановлено у кілограмах.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з вказаних в позовній заяві підстав. Суду пояснив, що закуповує в іноземних виробників комплектуючі частини для меблів протягом тривалого часу по договорах, що передбачають неодноразові поставки. На його думку, митна вартість імпортованого товару повинна складати ціну, визначену в договорі згідно якого імпортований товар придбаний імпортером - ТзОВ "Миро-Марк". Зазначив, що відповідачем неправомірно було здійснено повторне визначення митної вартості товару не за ціною договору як основним методом, а відповідно до резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості використання методів, зазначених у ст.ст.267-272 Митного кодексу України. При цьому митним органом в порушення вимог законодавства безпідставно вимагав додаткові документи, які не могли бути надані з обєктивних причин, зокрема через їх відсутність у позивача на момент проведення митного оформлення товарів.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що при визначенні митної вартості товарів, імпортованих позивачем, митниця керувалась приписами ст.ст.264, 265, 267 Митного кодексу України та діяла у відповідності до Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для їх підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1766 від 20.12.2006 року, Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №339 від 09.07.2008 року. В обґрунтування прийнятого рішення посилається на наявність у відповідача на момент митного оформлення товару обґрунтованих сумнівів у правильності декларування митної вартості, оскільки задекларована Товариством вартість товару нижча за вартістю від подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, і відомості про вартість яких містяться в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України. Зазначив, що з метою перевірки правильності визначення митної вартості товару у позивача витребувано додаткові документи, які митний декларант Товариства відмовився надати, а тому митний орган здійснив визначення митної вартості товарів на підставі наявних у нього відомостей. Окремо суду пояснив, що позивач надав документи, однак вони не були взяті до уваги, оскільки стосуються попереднього імпорту товарів. Вважає, що Івано-Франківською митницею Державної митної служби України підставно використано своє право щодо витребування додаткових доказів.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши подані докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2009 року позивачем укладено контракт за №13/2009 з Belpassi Components s.r.l., згідно якого придбано комплектуючі частини для меблів за цінами вказаними у прайслисті компанії продавця, відповідно до фактури-накладної фірми-продавця від 26.05.2010 року № 281.

Позивачем за вказаним контрактом придбано у Belpassi Components s.r.l. та ввезено на митну територію України комплектуючі до меблів:

модель Анжеліка 160:

каркас для панелей спинки в голову за ціною 12,50 євро за 1 шт., в кількості 20 шт.;

каркас для панелей спинки в ноги за ціною 13,65 євро за 1 шт., в кількості 20 шт.;

шухляда комода Джорджія за ціною 4,20 євро за 1 шт., в кількості 110 шт.;

шухляда тумбочки Джорджія за ціною 2,80 євро за 1 шт., в кількості 220 шт.;

модель Олімпія:

оправа для дверки шафи (ліва/права) за ціною 2,10 євро за шт.., в кількості 140 шт.;

профіль R04043 мм 2700 дуб світлий (81 мт) шт.., за ціною 1,701 євро за шт.., в кількості 30 шт.

Крім вищезгаданого контракту дійсна вартість придбаного товару підтверджується рахунком та прайслистом компанії-продавця, фактурою-калькуляцією виробника № 281 від 26.05.2010 року, експортною декларацією з відміткою іноземної митниці.

За вказані товари Товариством було перераховано на рахунок підприємства-продавця, відповідно до проформ-інвойсів за №10 від 09.09.2010 року, за №12 від 26.02.2010 року та за №14 від 04.03.2010 року, кошти на суму 13 533,75 євро, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті за № 12 від 24.03.2010 року.

Зазначені вище товари підприємством імпортовано в Україну згідно вантажно-митної декларації за № 206000010/2010/301711, відповідно до якої декларантом заявлено митну вартість товарів в сумі 1 627,51 євро.

Однак відповідачем прийнято рішення, яким митну вартість на дані товари було збільшено. При цьому, хоча позивачем та продавцем товару у всіх документах ціни наводилися за одиницю товару - 1 штуку, відповідач здійснив визначення митної вартості взявши за одиницю виміру масу товару в кілограмах.

У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний звязок суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваного рішення з огляду на нижчевикладене.

Судом встановлено, що 02.06.2010 року Товариством для декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження відповідачу подано декларацію митної вартості за № 206000010/2010/301711 на ввезений товар до якої долучено накладна фактура за № 281 від 26.05.2010 року, сертифікат про походження за № Р/0061856 від 28.05.2010, платіжне доручення за № 12 від 24.03.2010 року, контракт за №13/2009 від 01.12.2009 року, товарно-транспортну накладну за №204600.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України.

Стаття 259 Митного кодексу України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно ч.1, 4 ст.260 МКУ митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом.

Відповідно до ст.262 МКУ митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України, шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи митним органом у митного декларанта витребувано додаткові документи. Декларантом повідомлено про неможливість надання витребуваної інформації. Дані обставини згідно ч.3 ст. 72 КАС України доказування не потребують, як такі, що визнаються сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На переконання суду, вимоги відповідача про необхідність надання позивачем додаткових документів з метою підтвердження вартості і походження товару були обґрунтованими та законними. Однак, як вбачається з пояснень сторін, ТзОВ Миро-Марк було зазначено, що на момент подачі вантажно-митної декларації останній не міг представити додатково витребувані у нього документи.

В судовому засіданні представник позивача вказав на те, що декларант не відмовлявся від подачі додатково витребуваних документів взагалі, а лише зауважив, що на момент подачі декларації він не може їх представити.

Відповідно до листа від 22.06.2010 за №223, директором ТзОВ Миро-Марк ОСОБА_3 було повідомлено Івано-Франківську митницю про те, що від фірми Belpassi Components s.r.l. додатково буде подано підтвердження ціни ОСОБА_4 Італії, калькуляцію на товар та прайслисти. Отримавши наступну партію товару від вище названої фірми позивач подав додатково калькуляції від фірми на партію товару, завірені ТПП Італії, фактури та прайслисти на товари даної фірми, яка є безпосереднім виробником частин меблів. Однак відповідачем дані документи до уваги взяті не були як такі, що стосуються попередніх операцій з імпорту.

Судом встановлено, що ТзОВ «Миро-Марк»здійснює імпорт комплектуючих частин для меблів згідно вищевказаного договору, який передбачає неодноразовість поставки даних товарів. Тобто позивач у кожному випадку ввезення товарів, одержаних від фірми Belpassi Components s.r.l., послідовно реалізує єдиний намір в межах виконання умов одного договору. Тому, на переконання суду, дане посилання відповідача є безпідставним та надані документи не взяті до уваги митним органом неправомірно.

Як встановлено в судовому засіданні, митний орган не надав декларанту, передбаченого десятиденного терміну для подання витребуваних додаткових документів, а 02.06.2010р виніс рішення про визначення митної вартості товарів. Відповідачем зазначено, що товар не підлягає митному оформленню з причин подачі запиту у ВКМВ по вартості з вимогою подати митні декларації після винесення рішення ВКМВ.

Суд вважає, що дане рішення прийнято неправомірно з огляду на нижчевикладене.

Так порядок декларування митної вартості товарів передбачений нормами "Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року (далі - Порядок).

Згідно пункту 7 Порядку для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів декларант зобовязаний подати: зовнішньоекономічний договір (контракт) і додатки до нього; рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу; банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), а також інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; рішення митного органу про визначення митної вартості раніше ввезених ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів, якщо воно прийнято за одним договором (контрактом); пакувальні листи; копію ліцензії на ввезення (вивезення) товарів, імпорт (експорт) яких підлягає ліцензуванню.

Пунктом 11 Порядку для підтвердження митної вартості товарів та у звязку із наявністю відомостей в Єдиній автоматизованій інформаційній системі Державної митної служби України про вищу вартість подібних товарів, митне оформлення яких вже проведене, на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

У відповідності до статті 269 Митного кодексу України під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; країна походження; виробник. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари. У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних умовах. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Згідно п.п. 13, 14 Порядку, декларант зобовязаний подати додаткові документи, визначені у п.11 цього Порядку (на які посилається відповідач), протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. За вмотивованою заявою декларанта такий строк може бути продовженим. У разі ж відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставлення свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. І лише у випадку, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Пункт 3.4. Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року передбачає, що якщо декларантом не надано в установлений законодавством термін додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, то митний орган відповідно до статті 265 Митного кодексу України має право зобовязати його визначити митну вартість іншим методом, ніж він використав для її визначення.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивача неправомірно позбавлено права на подання додаткових документів з метою обґрунтування митної вартості товару, оскільки 02.06.2010 року митницею винесено рішення про визначення митної вартості товару за допомогою шостого резервного методу.

Згідно ч.2 ст.266 МКУ основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Крім того, положення даної норми передбачають, що якщо митна вартість не може бути визначена за ціною договору, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

Частина 5 ст.266 МКУ передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч.1 ст.273 МКУ передбачає застосування резервного методу визначення митної вартості у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 267-272 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідачем рішення про неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товарів, прийнято необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Як зазначено вище, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. Однак, представником відповідача не представлено суду жодних доказів про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості, необхідність яких передбачена ст. 266 Митного кодексу України, що свідчить про те, що відповідачем порушена процедура визначення митної вартості.

Також митницею не застосовано рекомендації пункту 3.4 Методичних рекомендацій із застосування окремих положень Митного кодексу України, що стосуються питань визначення митної вартості товарів, які імпортуються на митну територію України, затверджених наказом Державної митної служби України за №74 від 31.01.2007 року та не зобовязано декларанта позивача визначити митну вартість товару іншим методом, ніж він використав.

З пояснень представника відповідача вбачається, що як підставу для прийняття оскаржуваного рішення митний орган фактично використав своє ж рішення про збільшення митної вартості товарів, імпортованих ТзОВ «Миро-Марк»в попередньому періоді. При цьому посилання представника позивача на те, що попереднє рішення не оскаржено, не заслуговує на увагу так як оскаржуване рішення митного органу є не обовязком, а правом субєкта господарської діяльності, яке останній використовує на власний розсуд.

В оскаржуваному рішенні про визначення митної вартості імпортованого Товариством товару, а також представником відповідача в судовому засіданні не вказано обґрунтованих підстав, які б перешкоджали визначенню митної вартості за ціною договору щодо ідентичних або подібних товарів.

При цьому суд відхиляє надані відповідачем, на виконання протокольної ухвали суду як письмовий доказ, витяги з центральної бази даних ДМСУ щодо інформації про вартість аналогічних товарів, оскільки, як вбачається з даних витягів, інформація, на підставі якої вони сформовані, була внесена до ЦБД за наслідками оформлення товарів, які ввозились на митну територію України в грудні 2009 року. Однак згідно оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів при його прийнятті відповідач використовував цінову інформацію бази даних ДМСУ ЦБД ДМСУ за період з 02.03.2010 року по 02.06.2010 року.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем в порушення ст. 266 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості із застосування резервного методу визначення митної вартості, який застосовано з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 267-272 Митного кодексу України та в порушення Порядку контролю за правильністю визначення митної вартості товарів визначеного Постановою Кабінету Міністрів України за № 339 від 09.04.2008 року, порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 1766 від 20.12.2006 року, методичних рекомендацій наданих Державною митною службою України.

На підставі вищевикладеного позовні вимоги є підставними і підлягають до задоволення.

Одночасно при вирішенні питання щодо задоволення позову, суд приходить до переконання про необхідність виходу за межі позовних вимог в порядку ч.2 ст. 11 КАСУ, так як вважає, що оскаржуване рішення слід визнати недійсним, а не нечинним, оскільки в останньому випадку правові наслідки рішення втрачаються не з часу його прийняття, а з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує документально підтверджені судові витрати у розмірі 3,40 грн. з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.264, 266, 267, 273 Митного кодексу України, керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.1 ст.94, ч.3 ст.160, ст.162 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити повністю.

Рішення за №206000006/2010/000798/2 від 02.06.2010 року визнати недійсним та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миро-Марк»3,40 грн. державного мита.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги, якщо таку заяву чи скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 15.11.2010 року.