Справа № 802/3773/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2015-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 грудня 2015 р. Справа № 802/3773/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича,

Суддів: Воробйової Інни Анатоліївни,

ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: Череватої А.Ю.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до: Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, виконавчого комітету Ямпільської міської ради, комунального підприємства "Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_6

про: скасування рішень та свідоцтва

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5, позивач) з адміністративним позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області (далі ІДАБК у Вінницькій області, відповідач 1), виконавчого комітету Ямпільської міської ради (далі ВК Ямпільської МР, відповідач 2), комунального підприємства "Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації" (далі КП "Ямпільське РБТІ", відповідач 3); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 (далі ОСОБА_6, третя особа), в якому, зокрема, просить суд:

визнати протиправними дії ІДБК у Вінницькій області щодо проведення реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації - будівлі бару по вул. Ворошилова, 17/2 в м.Ямполі Ямпільського району Вінницької області;

скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданої на імя ОСОБА_6, зареєстрованої ІДАБК у Вінницькій області 17.02.2012 за № ВН 5;

скасувати рішення ВК Ямпільської МР "Про затвердження декларації (про готовність обєкта до експлуатації) та оформлення права приватної власності на будівлю бару гр. ОСОБА_6 по вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Вінницької області" від 28.02.2012 № 43;

скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будівлю бару, що розташована за адресою: вул. Ворошилова, буд. 17/ пров. Ворошилова, буд. 2 в м. Ямполі Вінницької області, видане ВК Ямпільської МР на ім'я ОСОБА_6 серії САЕ №020653 від 12.03.2012;

скасувати рішення реєстратора КП "Ямпільське РБТІ" від 12.03.2012 про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно - будівлю бару, що розташована за адресою: вул. Ворошилова, буд. 17/ пров. Ворошилова, буд. 2 в м. Ямполі Ямпільського району Вінницької області, витяг № 33429555, реєстраційний №36174161.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що її сусід, ОСОБА_6, 28.11.2005 придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок по вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Вінницької області.

Всупереч рішенню виконкому міської ради від 02.04.2009 про надання дозволу на знесення житлового будинку та на будівництво нового житлового будинку, літньої кухні з гаражем ОСОБА_6 зніс житловий будинок та самочинно здійснив будівництво нежитлової будівлі бару (літ."А"), огорожі (літ. "1-3") на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

17.02.2012, як зазначає позивач, Інспекція ДАБК у Вінницькій області зареєструвала подану ОСОБА_6 декларацію № ВН 5 про готовність до експлуатації обєкта - будівлі бару, що самочинно побудована ним за адресою: вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Ямпільського району Вінницької області; рішенням ВК Ямпільської міської ради від 28.02.2012 № 43 вирішено: затвердити декларацію про готовність обєкта до експлуатації №ВН 5 від 17.02.2012, оформити ОСОБА_6 право власності на будівлю та видати свідоцтво про право власності на будівлю бару, що розташована по вул. Ворошилова, буд. 17/2 в м. Ямполі, зареєструвати свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна.

На підставі рішення виконкому № 43, як повідомляє позивач, на ім'я ОСОБА_6 12.03.2012 видано свідоцтво про право власності на будівлю бару серії САЕ № 020853 та 12.03.2012 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомості за ОСОБА_6

На переконання позивача, декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 17.02.2012 за № ВН 5 заповнена з порушенням вимог чинного законодавства в результаті внесення заявником недостовірних даних, які не узгоджуються з іншими документами.

Позивач стверджує, що при реєстрації оскаржуваної декларації про готовність об'єкта до експлуатації ІДАБК у Вінницькій області протиправно не враховано те, що при здійсненні будівництва ОСОБА_6 не були дотримані державні будівельні норми і правила, які стосуються порядку здійснення будівельних робіт, порушені протипожежні норми, якими встановлені протипожежні розриви між будівлями.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначає, що самовільно збудована третьою особою будівля бару перешкоджає користуватися їй власним житловим будинком та земельною ділянкою, загрожує пошкодженням її власності, оскільки будівля збудована з істотними порушеннями будівельних та протипожежних норм і правил, внаслідок експлуатації будівлі як магазин-бар, належна їй (позивачу) ділянка засмічується побутовим сміттям, стічні води каналізаційної мережі в неробочому стані проникають на земельну ділянку, прилеглу до будівлі бару, а надмірне шумове забруднення на прилеглу територію житлової забудови негативно впливає на її здоровя та членів її сімї.

Відтак, на переконання позивача, реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що оформлена з порушенням вимог, установлених чинним законодавством, підлягає скасуванню.

Крім того, ОСОБА_5 вважає, що ВК Ямпільської МР передчасно прийнято рішення про затвердження декларації, оформлення та видачу гр. ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на будівлю бару, оскільки дане рішення прийнято на підставі незаконно зареєстрованої ІДАБУ у Вінницькій області декларації про готовність обєкта до експлуатації за №ВН 5.

Також, на думку позивача, підлягають скасуванню як похідні свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2012 серії САЕ №020653 та рішення реєстратора КП "Ямпільське РБТІ" про державну реєстрацію права власності на вказаний вище об'єкт нерухомості.

Ухвалою суду від 10.11.2015 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_5В у частині позовних вимог до ІДАБК у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо проведення реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації - будівлі бару по вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Вінницької області.

Крім того, ухвалою від 10.11.2015 за клопотанням представника позивача про заміну неналежного відповідача у справі замінено неналежного відповідача - Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на належного - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області (далі ДАБІ України в особі Депатраменту ДАБІ у Вінницькій області).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наданих під час судового розгляду справи пояснень. Зокрема, зазначила, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 17.02.2012 за № ВН 5 заповнена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки дані, зазначені у ній, не узгоджуються з іншими документами.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що реєстрацію декларацію 17.02.2012 за № ВН 5 було здійснено ІДАБК у Вінницькій області правомірно та наголошував, що на момент реєстрації такої декларації в ІДАБК у Вінницькій області відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій декларації, була покладена саме на замовника, а не на Інспекцію.

Представник відповідача 2 - ВК Ямпільської МР в судове засідання не прибув, поряд з цим в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, в якій, зокрема, зазначено, що Ямпільська МР проти задоволення адміністративного позову не заперечує.

Представник КП "Ямпільське РБТІ" також надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи у справі проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

28.11.2005 ОСОБА_6 придбав за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ямпільського районного округу ОСОБА_7, за реєстровим №1447, житловий будинок по вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Вінницької області.

Рішенням ВК Ямпільської МР від 02.04.2009 №197 ОСОБА_6 було надано дозвіл на знесення житлового будинку та на будівництво нового житлового будинку, літньої кухні з гаражем по вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі.

18.11.2010 на підставі рішення 42 сесії 5 скликання Ямпільської МР від 20.04.2010 ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯЛ №030528 на право власності на земельну ділянку, що розташована по вул. Ворошилова, буд. 17/ 2 в м. Ямполі.

17.02.2012 на підставі відповідної заяви та доданих до неї документів Інспекція ДАБК у Вінницькій області зареєструвала подану ОСОБА_6 декларацію № ВН 5 про готовність до експлуатації обєкта - будівлі бару, що самочинно побудована ним за адресою: вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Ямпільського району Вінницької області.

Рішенням ВК Ямпільської МР від 28.02.2012 № 43 визначено: затвердити декларацію про готовність обєкта до експлуатації № ВН 5 від 17.02.2012, оформити ОСОБА_6 права власності на будівлю та видати свідоцтво про право власності на будівлю бару, що розташована по вул. Ворошилова, буд. 17/ 2 в м. Ямполі, гр. ОСОБА_6 зареєструвати свідоцтво про право власності на обєкт нерухомого майна.

На підставі рішення ВК Ямпільської МР № 43 на ім'я ОСОБА_6 12.03.2012 видане свідоцтво про право власності на будівлю бару серії САЕ № 020853.

12.03.2012 реєстратором КП "Ямпільське РБТІ" 12.03.2012 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомості - будівлю бару, що розташована по вул. Ворошилова, буд. 17/ 2 в м. Ямполі, за ОСОБА_6

Вважаючи, що реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданої на імя ОСОБА_6З, зареєстрованої ІДАБК у Вінницькій області 17.02.2012 за № ВН 5 здійснено протиправно та такими, що підлягають скасуванню як похідні, рішення про затвердження декларації, оформлення та видачу гр. ОСОБА_6 свідоцтва про право власності на будівлю бару, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.03.2012 серії САЕ №020653 та рішення реєстратора КП "Ямпільське РБТІ" про державну реєстрацію права власності, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, колегія суддів зважає на таке.

Загальні засади прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначені ст. 39 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

При цьому, прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об'єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Процедуру та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності (далі - об'єкти), збудованих до 31.12.2009 без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію яких подано до 31.12.2012, а також механізм проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, визначав Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 91, зареєстрованого в Мін'юсті 11.07.2011 за № 830/19568 (далі - Порядок № 91).

Відповідно до п. 3.1 Порядку № 91 (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами (далі - Інспекції) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з п. 3.2 Порядку № 91 замовник або його уповноважена особа подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до Інспекції за місцезнаходженням об'єкта заяву про прийняття в експлуатацію об'єкта за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, до якої додаються: два примірники заповненої декларації; звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації; засвідчені в установленому порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт; технічного паспорта, виданого бюро технічної інвентаризації.

Заява про прийняття в експлуатацію об'єкта підписується також співвласниками земельної ділянки та зазначеного об'єкта (у разі їх наявності).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що третьою особою було подано до ІДАБК у Вінницькій області заяву про прийняття в експлуатацію об'єкта та до неї були надані усі передбачені нормами законодавства документи. Факт подачі ОСОБА_6 заяви про прийняття в експлуатацію об'єкта за формою, наведеною у додатку 3 до Порядку № 91, а також документів, визначених цією нормою позивач не заперечує. Доводи позивача в обґрунтування позовних вимог базуються на невідповідності даних, зазначених у ній, які не узгоджуються з іншими документами.

Зокрема, як на підставу для скасування декларації позивач посилається, на незаконне будівництво третьою особою нежитлової будівлі бару на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; невідповідність технічного звіту, доданого до декларації, вимогам Порядку № 91; відсутність зливної системи, не відображення у технічному звіті та декларації огорожі, яка, поряд з цим, зазначена у свідоцтві про право власності ОСОБА_6; невідповідність даних щодо року закінчення будівництва; відсутність у технічному паспорті інформації про самочинне будівництво; невідповідність даних щодо виду опалення, порушення будівельних, протипожежних норм і правил, тощо.

Поряд з цим, позивач зазначає, що вказаним порушенням Інспекцією при прийнятті декларації від третьої особи та її реєстрації не було надано оцінку.

Надаючи оцінку указаним доводам сторони позивача суд, зважає на таке.

Згідно з положеннями п. 3.3 Порядку № 91 Інспекція розглядає документи, зазначені у пункті 3.2 цього розділу, та приймає протягом тридцяти днів з дати їх подання рішення про реєстрацію декларації або її повернення.

Пунктом 3.4 Порядку № 91 визначено, що дані, зазначені у декларації, повинні узгоджуватись з документами, які подаються разом з нею.

Згідно з частиною десятою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" саме замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації.

На підставі п. 3.5 Порядку № 91 Інспекція повертає декларацію замовнику, якщо вона подана чи оформлена з порушенням вимог, установлених цим Порядком. Повернення декларації з інших підстав не допускається.

Посилання сторони позивача на неправомірність даних, зазначених у декларації, невідповідність технічного звіту, порушення третьою особою будівельних, протипожежних норм і правил, тощо, як на підставу протиправності оскаржуваниої декларації в даному випадку правового значення не має, оскільки з аналізу вищенаведених норм Порядку № 91 випливає, що Інспекція при прийнятті рішення про реєстрацію декларації керується лише даними, що зазначені у декларації та наданих документах, проводить перевірку правильності заповнення декларації. При цьому, Інспекція не має права відмовляти у реєстрації декларації у зв'язку з недостовірністю даних, зазначених в ній, оскільки відповідальність за достовірність заповнення даних у поданій декларації покладається на замовника будівництва.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження cторони позивача щодо протиправності реєстрації ІДАБК у Вінницькій області оскаржуваної декларації з посиланням на нездійснення перевірки достовірності даних, зазначених у поданій ОСОБА_6 декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

З огляду на викладене суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданої на імя ОСОБА_6, оскільки реєстрацію такої декларації 17.02.2012 за № ВН 5 було здійснено ІДАБК у Вінницькій області правомірно, на виконання визначених законом повноважень.

Визначаючись щодо решти позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до п.3.11 Порядку № 91зареєстрована декларація є підставою, зокрема, для оформлення права власності на об'єкт будівництва.

Як встановлено судом, прийняття оскаржуваних актів суб'єктів владних повноважень пов'язане з оформленням третьою особою у справі права власності на об'єкт будівництва, про готовність до експлуатації якого зареєстровано декларацію.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданої на імя ОСОБА_6, не підлягають скасуванню рішення ВК Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області "Про затвердження декларації (про готовність обєкта до експлуатації) та оформлення права приватної власності на будівлю бару гр. ОСОБА_6 по вул. Ворошилова, 17/2 в м. Ямполі Вінницької області" від 28.02.2012 № 43; свідоцтво про право власності на нерухоме майно та рішення реєстратора КП "Ямпільське РБТІ" від 12.03.2012 про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно - будівлю бару, що розташована за адресою: вул. Ворошилова, буд. 17/ пров. Ворошилова, буд. 2 в м. Ямполі Ямпільського району Вінницької області, Витяг № 33429555, реєстраційний №36174161.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначати, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завдання адміністративного судочинства необхідно розглядати в аспекті захисту прав, свобод та інтересів осіб у публічно-правових відносинах від порушень з боку публічної адміністрації. При цьому владні управлінські функції повинні здійснюватися суб'єктом владних повноважень саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

За змістом ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також можна зробити висновок, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позивач оспорює рішення суб'єктів владних повноважень, які за своєю суттю є правовими актами індивідуальної дії, а такі правові акти породжують права й обов'язки тільки того суб'єкта, якому їх адресовано.

Суд акцентує увагу, що обов'язковою умовою визнання протиправними рішення суб'єктів владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З цих підстав, з яких оскаржує позивач, правові акти індивідуальної дії, які прийняті стосовно третьої особи у справі, не порушують прав позивача, оскільки породжують права й обов'язки тільки того суб'єкта, якому й їх адресовано.

Отже, аналізуючи наведене, можна дійти висновку, що позивач під час звернення до суду обрала неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки у даному випадку саме по собі оскарження таких актів індивідуальної дії не є ефективним захистом прав позивача.

Крім того, ухвалюючи рішення у зазначеній справі, колегія суддів керується ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року № ETS № 009, згідно з якою ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.ст. 11, 86 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з положеннями ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, третьої особи, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень і докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

При цьому, суд не приймає визнання відповідачем 2 позову, оскільки вважає, що таке визнання порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а саме третьої особи у справі.

Відповідно до частини 2 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідачі у справі не надали суду доказів понесення ними судових витрат, тому підстави для присудження на їх користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Судді: ОСОБА_9

ОСОБА_1