Справа № 448/26/16-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/26/16-а
Провадження № 2-а/448/11/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.01.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

з участю секретаря - Тхір О.Т.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 ОСОБА_3 Албарзнжі

та перекладача Аль-Хусейн Шиван

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 ОСОБА_3 Албарзнжі про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2016 року т.в.о. начальника Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 11.01.2016 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 Албарзнжі, відповідач по справі, разом з іншими громадянами ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_5 незаконно поза пунктом пропуску перетнули державний кордон України з ОСОБА_6, на напрямку 440 прикордонного знаку, ділянці відділу прикордонної служби «Мігово», що на території Старосамбірського району, однак були затримані представниками Прикордонної варти ОСОБА_6 і в установленому порядку 12.01.2016р. передані представникам Державної прикордонної служби України.

Стверджує, що хоча відповідач потрапив на територію України у законний спосіб, однак в подальшому з метою пошуку працевлаштування незаконно перетнув державний кордон з України до РП, чим своїми діями порушив вимоги Закону України «Про державний кордон України».

Вказує, що 13.01.2016 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, однак через відсутність у такого документів та коштів для повернення до країни походження такий не взмозі самостійно покинути територію України.

З огляду на наведене, просить суд примусово видворити відповідача громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_3 Албарзнжі за межі території України.

Вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечив. Пояснив, що на законних підставах в кінці грудня 2015 року прибув на територію України з сімєю (дружиною і дітьми). Покинув свою країну походження через те, що там проводяться бойові дії. Йому особисто та його сімї загрожувала небезпека життю та здоровю. Зазначені обставини спонукали його покинути територію держави походження Ірак.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 11.01.2016 року ОСОБА_2 ОСОБА_3 Албарзнжі, відповідач по справі, разом з іншими громадянами ОСОБА_2 та громадянином ОСОБА_5 незаконно поза пунктом пропуску перетнули державний кордон України з ОСОБА_6, на напрямку 440 прикордонного знаку, ділянці відділу прикордонної служби «Мігово», що на території Старосамбірського району, однак були затримані представниками Прикордонної варти ОСОБА_6 і в установленому порядку 12.01.2016р. передані представникам Державної прикордонної служби України.

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 14.01.2016р. року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст.26 вказаного Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведені правові положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Слід зазначити, що 13.01.2015 року заступником начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Мостиського прикордонного загону ОСОБА_1, тобто уповноваженою особою позивача прийнято рішення про примусове повернення відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_3 Албарзнжі за межі України та зобовязано його покинути територію України у термін до 14.01.2016 року. Однак, як встановлено в судовому засіданні, зазначене рішення відповідачу не було перекладено мовою, якою він володіє, а також не вручене останньому, що в подальшому потягло порушення його прав та можливості у спосіб, запропонований позивачем, покинути країну перебування добровільно.

Як вбачається з матеріалів справи, у зазначений період, а саме з 12.01.2016р. по 15.01.2016р. відповідач перебував в умовах ізоляції у приміщенні тимчасового тримання Мостиського прикордонного загону, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання відповідача від 12.01.2016р., а тому не мав можливості отримати належну правову допомогу, чого сторони не заперечили. Крім того, знайшло своє підтвердження і те, що відповідач на час виконання вищевказаного рішення від 13.01.2016р. про примусове повернення за межі України перебував в умовах ізоляції, не отримав належного розяснення оскарження цього рішення і наслідків його невиконання, як і реалізувати свої інші громадянські права.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити і те, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідач ОСОБА_7 ОСОБА_3 Албарзнжі є громадянином ОСОБА_2. На теперішній час в країні громадянського походження відповідача триває цивільна війна (збройний конфлікт), систематично порушуються права людини, що в подальшому слугувало підставою його вимушеного виїзду з країни походження разом із сімєю.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_7 ОСОБА_3 Албарзнжі не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають його примусовому видворенню до країни походження Іраку, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 ОСОБА_3 Албарзнжі про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду першої інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є. Стецик