Справа № 807/2152/15
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2015 рокум. Ужгород№ 807/2152/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С. А.

при секретарі судових засідань -Нагорна Л.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача 1 - не з'явився;

представника відповідача 2- не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Берегівської районної державної адміністрації, Голови Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Петрушка І.Ш. про визнання незаконним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Берегівської районної державної адміністрації (далі - відповідач 1, Берегівська РДА) та Голови Берегівської районної державної адміністрації Петрушка І.Ш. (далі - відповідач 2, Петрушка І.Ш.) в якій просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 2.1 розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації від 28.08.2015 року № 207 «Про структуру районної державної адміністрації».

В позовній заяві позивач зазначив наступне. Пунктом 2.1 розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації від 28.08.2015 року № 207 «Про структуру районної державної адміністрації» передбачено утворити юридичну особу публічного права на праві самостійного підрозділу райдержадміністрації відділ освіти, молоді та спорту райдержадміністрації, реорганізувавши відділ освіти райдержадміністрації, та відділ молоді та спорту райдержадміністрації шляхом злиття. В той час, попередньою реорганізацією структури райдержадміністрації, котра відбулась на підставі розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації, Петрушки І.Ш. від 12.05.2014 року № 54-к, управління освіти, молоді та спорту райдержадміністрації було реорганізовано шляхом поділу на відділ освіти райдержадміністрації і відділ молоді та спорту райдержадміністрації.

Позивач вважає, що таке розпорядження порушує його законні права та інтереси, а також таке прийняте з порушення норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та поданих додаткових пояснень, просили суд даний адміністративний позов задовольнити повністю. Позивач переконаний, що оскаржуване розпорядження було прийняте відповідачем безпідставно, неправомірно та навмисно для подальшого звільнення позивача з політичних міркувань.

Відповідачі явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, однак надіслали на адресу суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності на основі наявних в матеріалах справи доказах.

В судових засіданнях представники відповідачів, підтримуючи подані раніше письмові заперечення, просили суд відмовити у задоволенні позову повністю. Посилалися на те, що згідно зі статтею 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2012 року № 606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в м. Києві та м. Севастополі державних адміністрацій», головам райдержадміністрацій надано право утворювати структурні підрозділи, не передбачені рекомендаційним переліком.

Відтак, голова районної державної адміністрації прийняв розпорядження про структуру районної державної адміністрації, не порушуючи норми постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2012 року № 606 та діяв відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, розглянувши подані відповідачами письмові заперечення проти даного адміністративного позову, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що головою Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області було винесено розпорядження від 28.08.2015 року № 207 «Про структуру районної державної адміністрації».

Розпорядження від 28.08.2015 року № 207 «Про структуру районної державної адміністрації» було винесено відповідно до ст. 5, 6, 39, 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій», з метою оптимізації структури районної державної адміністрації.

Відповідно до п.2.1 вищевказаного розпорядження встановлено утворити юридичну особу публічного права на праві самостійного підрозділу райдержадміністрації відділ освіти, молоді та спорту райдержадміністрації, реорганізувавши відділ освіти райдержадміністрації, та відділ молоді та спорту райдержадміністрації шляхом злиття.

Також розпорядженням затверджено структуру та граничну чисельність працівників структурних підрозділів районної державної адміністрації, відповідно, у відділі освіти, молоді та спорту гранична чисельність працівників становить 7 штатних одиниць (начальник відділу, 5 головних спеціалістів, діловод).

Ст. 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог ст.18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Статтею 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій:

1) очолюють відповідні місцеві державні адміністрації, здійснюють керівництво їх діяльністю, несуть відповідальність за виконання покладених на місцеві державні адміністрації завдань і за здійснення ними своїх повноважень;

2) представляють відповідні місцеві державні адміністрації у відносинах з іншими державними органами та органами місцевого самоврядування, політичними партіями, громадськими і релігійними організаціями, підприємствами, установами та організаціями, громадянами та іншими особами як в Україні, так і за її межами;

3) призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних;

4) призначають на посади та звільняють з посад керівників апаратів місцевих державних адміністрацій та керівників структурних підрозділів апаратів місцевих державних адміністрацій;

4-1) затверджують положення про апарат місцевої державної адміністрації та положення про її структурні положення;

5) укладають та розривають контракти з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління відповідної місцевої державної адміністрації, або уповноважують на це своїх заступників;

6) погоджують у встановленому порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників не підпорядкованих підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління органів виконавчої влади вищого рівня, крім керівників установ, підприємств і організацій Збройних Сил та інших військових формувань України, Міністерства внутрішніх справ України;

7) в межах затверджених бюджетів виступають розпорядниками коштів відповідних державних адміністрацій, використовуючи їх лише за цільовим призначенням;

8) регулярно інформують населення про стан виконання повноважень, покладених на місцеву державну адміністрацію;

9) утворюють для сприяння здійсненню повноважень місцевих державних адміністрацій консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи, служби та комісії, члени яких виконують свої функції на громадських засадах, а також визначають їх завдання, функції та персональний склад;

10) здійснюють інші функції, передбачені Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади вищого рівня.

Стаття 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачає, що голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату, призначає на посади і звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів апарату.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, в межах виділених асигнувань, визначає голова відповідної місцевої державної адміністрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» було встановлено що у складі апарату обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, їх структурних підрозділів, зазначених у пункті 3 цієї постанови, територіальних підрозділів центральних органів виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, міжрегіональних територіальних органів (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) можуть утворюватися (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу) відповідно управління, самостійні відділи, відділи та самостійні сектори, сектори у складі управлінь і самостійних відділів, виходячи з критеріїв, установлених для апарату центральних органів виконавчої влади.

У складі апарату районних державних адміністрацій, їх самостійних управлінь, відділів та інших структурних підрозділів, територіальних підрозділів центральних органів виконавчої влади в районах та містах обласного значення можуть утворюватися (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу) відділи з чисельністю працівників не менш як 3 одиниці та сектори з чисельністю працівників не менш як 2 одиниці.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2012 року № 606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в м. Києві та м. Севастополі державних адміністрацій», головам райдержадміністрацій надано право утворювати структурні підрозділи, не передбачені рекомендаційним переліком.

Відтак, голова районної державної адміністрації прийняв розпорядження про структуру районної державної адміністрації, не порушуючи норми постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2012 року № 606 та діяв відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах. Тобто, фізична та юридична особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які, на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Право на судовий захист, гарантоване Конституцією України (ст. 55), закріплене статтею 6 КАС України, має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Звернувшись до суду із позовом про оскарження п.2.1 вищезгаданого розпорядження голови райдержадміністрації, позивач ОСОБА_2 так і не довів чим саме оскаржуване розпорядження порушує його права та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як було встановлено в ході судового розгляду, метою винесення розпорядження голови райдержадміністрації була оптимізація структури районної державної адміністрації, оскільки відділ молоді та спорту функціонувавши як самостійний структурний підрозділ з правом юридичної особи свої функції не виконував. До реорганізації відділ молоді та спорту райдержадміністрації виконував не властиві йому функції пов'язані з оздоровленням молоді, які згідно із чинним законодавством віднесені до повноважень Мінсоцполітики. В структурі райдержадміністрації успішно функціонувало управління освіти, молоді та спорту, яке у повному обсязі забезпечувало виконання повноважень, покладених на районну державну адміністрацію у сфері забезпечення розвитку освіти, молоді та спорту.

Тож, з урахуванням викладених обставин та особливостей району Берегівська райдержадміністрація дійшла висновку щодо доцільності реорганізації відділу освіти та відділу молоді та спорту шляхом їх злиття і утворення нового відділу райдержадміністрації, що не суперечить нормам чинного законодавства та є правом голови державної адміністрації і входить до його повноважень.

З огляду на вище викладене, суд зазначає, що оскаржуване розпорядження прийнято відповідачем виключно з метою оптимізації структури районної державної адміністрації, а не з власних інтересів, як нібито з метою подальшого звільнення позивача з посади, як то вважає останній. Зазначене свідчить про те, що голова Берегівської РДА під час прийняття оскаржуваного рішення діяв виключно у межах та в спосіб, передбачених чинним законодавством.

Посилання позивача на упереджене ставлення до нього з політичних міркувань, а також твердження про те, що реорганізація була безпідставною та такою що заздалегідь мала на меті подальше його звільнення, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження.

По суті незгода позивача із спірним розпорядженням голови райдержадміністрації від 28.08.2015 року № 207 зводиться виключно до того, що йому не була запропонована посада начальника новостворюваного відділу освіти, молоді та спорту, що в свою чергу підтверджується Актом від 28.08.2015 року про відмову з ознайомленням з попередженням про запропоновану посаду у зв'язку із змінами до структури та штатно - посадового розпису райдержадміністрації.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_2 належним чином не довів протиправність прийняття головою Берегівської РДА розпорядження №207 від 28 серпня 2015 року «Про структуру районної державної адміністрації» та вважає останнє таким, що винесено в межах повноважень визначених Законом України «Про місцеві державні адміністрації», та у спосіб, що передбачений чинним, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством про працю.

Критерії оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень наведені у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач не надав належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача при прийнятті оскаржуваного розпорядження при зверненні до суду за захистом своїх прав, а відтак не довів обґрунтованість та законність підстав для задоволення позовних вимог. Натомість, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності винесених ним рішень, відтак оскаржуване рішення можна визнати таким, що відповідає вимогам частини 3 статті 2 КАС України.

Згідно зі статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові, а також надані відповідачами заперечення проти позову, заслухавши пояснення позивача та його представника, надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд дійшов висновку, про відсутність порушень прав позивача, які б підлягали захисту шляхом задоволення позовних вимог, а тому, - позовні вимоги ОСОБА_2 до Берегівської районної державної адміністрації, Голови Берегівської районної державної адміністрації Петрушка І.Ш. про визнання незаконним та скасування п. 2.1 розпорядження голови Берегівської РДА від 28.08.2015 року за №207, - задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства - витрати, що понесла сторона, не на користь якої ухвалено судове рішення, їй не компенсуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Берегівської районної державної адміністрації, Голова Берегівської районної державної адміністрації Закарпатської області Петрушка І.Ш. про визнання незаконним та скасування розпорядження - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяC.А. Гебеш