Справа № 813/6301/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року № 813/6301/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представника відповідача Холявки І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Городоцька ОДПІ) з вимогою визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.10.2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 28 576,31 грн, в тому числі 22 861,05грн - за основним платежем та 5 715,26 грн- за штрафними (фінансовими) санкціями. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при проведенні перевірки відповідачем порушено вимоги податкового законодавства, зроблено безпідставні висновки про порушення, що не відповідає фактичним обставинам. Зазначено, що про існування акта перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення йому стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами справи № 813/4978/15. З посиланням на норми статей 78,79 Податкового кодексу України стверджує про відсутність підстав для проведення перевірки та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а також про порушення порядку проведення такої перевірки.

Представник позивача ОСОБА_3, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. 14.01.2016 р. за вх. № 750 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позову не визнав з підстав, викладених у письмовому запереченні. Пояснив, що у відповідності до пп.20.1.4, п.20.1, ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.79.1 п.79.2 статті 79 Податкового кодексу України, пп.2 п.1 статті 13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», письмового повідомлення від 12 вересня 2014 року №7264/1702/37 та наказу №714 від 12вересня 2014р. Городоцькою ОДПІ було проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ОСОБА_2 за період з 01січня 2011року по 31грудня 2013року.Копію наказу №714 від 12вересня 2014року, письмове повідомлення від 12 вересня 2014року №7264/1702/37 та лист від 12 вересня 2014року №7265/1702 про надання платником податків документів надіслано 15 вересня 2014 року ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відправлення за № 390 вручено особисто адресату (одержувачу) ОСОБА_2 17 вересня 2014 року. У ході перевірки 02 жовтня 2014року ОСОБА_2 надано письмові пояснення на ім'я начальника Яворівського відділення Городоцької ОДПІ ОСОБА_4 щодо надання документів для проведення перевірки та ведення підприємницької діяльності. Такі обставини свідчать про те, що позивач знала про початок проведення перевірки та про її результати. Одержавши акт перевірки від 09.10.2014 року № 1486/1720/НОМЕР_2, ОСОБА_2 сплатила 29 947,98 грн, які у зв'язку із наявністю податкового боргу, було зараховано в рахунок його погашення в порядку черговості. Вважає, що контролюючий орган виконав свій обов'язок щодо повідомлення ОСОБА_2 про проведення перевірки, тому позовні вимоги є безпідставними. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач - ОСОБА_2 зареєстрована як платник податків - фізична особа26.02.1999 року, отримала свідоцтво про державну реєстрацію серії ВО2 № 080531 та з 16.04.2001 року перебуває на податковому обліку в Городоцькій ОДПІ за № 716.

12.09.2015 року начальником Городоцької ОДПІ видано наказ № 714 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» ОСОБА_2(а.с.43).

Як слідує з наказу № 714, перевірка проводиться у відповідності до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи Міндоходів.

Вказаний наказ разом з повідомленням про проведення перевірки від 12.09.2014 року № 7264/1702/3717.04.2015 року та вимогою про надання документів від 12.09.2014 року № 7265/1702 контролюючим органом направлено ОСОБА_2, які отримані нею особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 40-43).

Відповідно до наказу № 714, Городоцькою ОДПІ з 26.09.2014 року по 02.10.2014 року проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року.

Результати перевірки оформлені актом від 09.10.2014 року № 1486/1720/НОМЕР_2.

Як слідує з акту перевірки від 09.10.2014 року №1486/1720/НОМЕР_2, податковим органом встановлено порушення:

- п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.10 ст. 177, пп. 177.1, п. 177.2, п. 167.1 ст. 167Податкового Кодексу України, а саме: неналежне ведення обліку доходів і витрат у 2012 році, в результаті чого занижено суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 22 861,05 грн;

- п. 11 ст. 8, п. 2 ч.1 ст. 7. абз. 4 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року, в результаті чого платнику донараховано єдиний соціальний внесок за охоплений перевіркою період в розмірі 6 453,51 грн.

На останній сторінці акту міститься підпис ОСОБА_2 (а.с.21 на звороті).

На підставі вказаного акту Городоцькою ОДПІ 16.10.2014 року прийнято податкове повідомлення - рішення№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 28 576,31 грн, в тому числі 22 861,05 грн- за основним платежем та 5 715,26 грн- за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки податкового органу про заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

Поданий відповідачем та долучений до матеріалів справи корінець податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2014 року містить відмітку про отримання цього податкового повідомлення - рішення ОСОБА_2 16.10.2014 року, скріплену її особистим підписом(а.с.22).

Позивач податкове повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № в адміністративному порядку не оскаржував.

Підставою оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення від 16.10.2014 року № є порушення контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо повідомлення ОСОБА_2 про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки.

При цьому позивач не оскаржує правомірності збільшення контролюючим органом грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб.

10.10.2014 року ОСОБА_2 сплатила 29 947,98 грн, що підтверджується квитанціями ПриватБанку (а.с.49).

Згідно з даними облікової картки платника податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування, вказана сума була зарахована в рахунок погашення раніше виниклої заборгованості.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з положеннями підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За змістом пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (в редакції, чиній на момент виникнення спірних правовідносин) посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для її проведення, визначених цим Кодексом, і фактичної перевірки, яка проводиться з підстав, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби.

Непред'явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) направлення на проведення перевірки або пред'явлення направлення, оформленого з порушенням вимог, установлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці другому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «FoodsandGoods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Правова позиція Верховного Суду України полягає у тому, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. А відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірок), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Рекомендованим повідомленням про вручення підтверджено, що контролюючим органом було направлено позивачу рекомендованим листом наказ№ 714 разом з повідомленням про проведення перевірки від 12.09.2014 року № 7264/1702/3717.04.2015 року та вимогою про надання документів від 12.09.2014 року № 7265/1702, які ОСОБА_2 отримала особисто (а.с. 40-43).

Як видно з акту перевірки від 09.10.2014 року № 1486/1720/НОМЕР_2, позапланова невиїзна документальна перевіркаСидяк Н.П. була проведена Городоцькою ОДПІ у період з 26.09.2014 року по 02.10.2014 року на виконання вимог наказу № 714 від 12.09.2014 року з відому платника податків (а.с.7 на звороті)

В останній день проведення перевірки, тобто 02.10.2014р. ОСОБА_2 надано власноручні пояснення на ім'я начальника Яворівського відділення Городоцької ОДПІ ОСОБА_4 щодо надання документів для проведення перевірки та ведення підприємницької діяльності (а.с.44).

І акт перевірки від 09.10.2014 року № 1486/1720/292031144, і корінець винесеного на його підставі податкового повідомлення - рішення № від 16.10.2014 року (про що зазначено у самому повідомленні-рішенні), особисто підписані ФОП ОСОБА_2 та свідчать про її обізнаність про існування як акту перевірки, так і оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Встановлені судом фактичні обставини в сукупності свідчать про обізнаність позивача про позапланову невиїзну документальну перевірку та спростовують вказані у позовній заяві доводи про те, що про акт перевірки та податкове повідомлення-рішення ОСОБА_2 дізналася лише після ознайомлення з матеріалами справи № 813/4978/15.

Окрім цього, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України про те, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, допуск ОСОБА_2 до перевірки працівників контролюючого органу і надання нею запитуваних документів для проведення такої перевірки, дає підстави стверджувати, що позивач таким правом не скористався. Тому в подальшому він може оскаржувати в судовому порядку лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Даючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № від 16.10.2014 року, суд зазначає наступне.

Як видно з акту перевірки від 09.10.2014 року № 1486/1720/НОМЕР_2, при проведенні документальної невиїзної перевірки ОСОБА_2 податковим органом використано дані АРМ «Митниця», відповідно до яких встановлено, що в травні 2012 року платником імпортовано товару (сало, морожене без шкіри і без пісних частин, м'ясо свійських свиней морожене) з республіки Польща (Ubojnia Zwierzat Rzeznych «MER-KAR» Halina Franczak - Makowiska, 98-330 Pajeczno, ul.Radomszczanska 82, Poland.) загальною митною вартістю 1 352 109,90 грн.

Згідно з банківськими виписками за охоплений перевіркою період, в травні 2012 року поступили кошти на розрахункові рахунки ОСОБА_2 від ПП-ФО ОСОБА_5 за м'ясопродукти, які імпортовані з республіки Польща (Ubojnia Zwierzat Rzeznych «MЕR- KAR» Halina Franczak) в розмірі 1 370 548 грн. Вказані кошти ОСОБА_2 не задекларовано та не включено до валового доходу у податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2012 рік (№ від 10.02.2013р.).

При перевірці правильності визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з господарською діяльністю та одержанням доходу (документально підтверджених), використовувались: надані для перевірки первинні документи, що підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов'язані з одержанням доходу, інформація про рух коштів на розрахунковому рахунку, відомості та інформація, одержана з інших джерел, інше.

Наданими для перевірки первинними документами, що підтверджують понесені витрати на суму 1 220 923,0 грн, встановлено розбіжність (заниження) між витратами, відображеними в податкової декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік, та даними перевірки.

Відповідно статті 44.1 Податкового кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що вище вказані.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу.

У відповідності до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу, до яких включається, зокрема собівартість реалізованих товарів (виконаних робіт, наданих послуг). Витрати операційної діяльності визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 статті 138 Податкового кодексу.

У зв'язку із збільшенням за результатами перевірки валового доходу платнику - (збільшено) віднесено до витрат платника витрати операційної діяльності.

Відповідно пункту138.1 статті138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, включаючи собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей Податкового кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Таким чином, у ході перевірки встановлено неналежне ведення обліку витрат та перекручення даних в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік, що призвело до заниження валових витрат за 2012 рік на суму 1 220 923,0 грн, та порушення вимог підпункту 16.2.2. пункту 16.2 статті16, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пунктів 177.2 та 177.4 статті 177 Податкового кодексу.

Об'єктом оподаткування у фізичної особи - підприємця, яка обрала загальну систему оподаткування згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу, є чистий оподатковуваний дохід, який за положеннями пункту 177.2 статті 177 цього Кодексу визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з її господарською діяльністю (які безпосередньо стосуються отриманого доходу).

У зв'язку із не включенням ОСОБА_2 до податкової декларації про майновий стан та доходи валового доходу, одержаного у 2012 році та валових витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу підприємця, контролюючим органом встановлено наявність розбіжностей (заниження) між чистим оподатковуваним доходом, відображеним в податковій декларації про майновий стан і доходи, та даними перевірки на суму 149 625.0 грн, що є порушенням підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.10 статті 177Податкового кодексу.

На суму заниження податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб 22861,05 грн нарахована пеня в розмірі 3461,1 грн (відповідно до статті 129) та відповідно до вимог частини 1 пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу застосована фінансова санкція у розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання - 5715,26 грн.

До матеріалів справи долучено копії квитанцій від 10.10.2014 року про сплату ОСОБА_629 947,98 грн.

Пунктом 87.9. ст. 89 Податкового кодексу визначено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

У відповідності до вказаної норми, контролюючий орган зарахував сплачені ОСОБА_2 кошти в рахунок попередньої заборгованості, що підтверджується даними облікової картки платника податків.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Городоцька ОДПІ вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність свого рішення виконала.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем податкове повідомлення - рішення від 16.10.2014 року № , суд дійшов висновку, що воно прийнято відповідачем з урахуванням вимог Податкового кодексу України і з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, податкове повідомлення - рішення від16.10.2014 року № винесено правомірно, тому позов є безпідставним і у його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до положень статті 94 КАС України не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови відповідно до частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.