Справа № 22-а-8939/11
Суддя: Голуб С. А.
Дата ухвалення: 2011-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді: ПоліщукаМ. А.
суддів: Рудніченко О.М., Голуб С.А.
розглянувши у в порядку письмового провадження в приміщенні апеляційного суду Київської області адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобовязання проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення,
В квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобовязання проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення, просив суд зобовязати провести перерахунок та виплату недоплаченої суми даної допомоги за 2008 рік в розмірі 1725 гривень.
В судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила суд визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати виплатити недоотриману суму допомоги на оздоровлення в розмірі 1740 гривень.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2009 року позовні вимоги задоволено.
Зобов»язано Управління соціального захисту населення Броварської міської ради виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 1740 грн.
Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просять скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши судцю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, евакуйованою з зони відчуження після аварії на ЧАЕС її категорії", що підтверджується копією посвідчення № 091596 (ас. 6).
звернулася до суду за захистом своїх прав.
статус і соціальний захист громадян, то
учасникам аварії на Чорнобильській АЕС І оздоровлення у розмірі трьох мінімальних
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).
При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України та Законами України, оскільки істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою встановлено, що роз яснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обовязковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма субєктами господарювання незалежно зід їх відомчої підпорядкованості та форм власності.
Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за правилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і іншого нормативно- правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-право® акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Рада України, постанови і рЮЗПОрЯДЖЄННЯ Кабінете Мїякттіта УЕтвЬтег ™ -
органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств,, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.
Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.
Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).
Виходячи з засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами, а також враховуючи, що згідно ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п.1) та основи соціального захисту (п. 60) при вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку про застосування ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правомірно застосував ч. 2 ст. 99 КАС України, якою встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням наведеного вище, колегія судців дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове ріїнення ухваілено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200 КАС України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до частини 5 етапі 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Г оловуючий

Судді: