Справа № 820/9192/15
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 р.Справа № 820/9192/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015р. по справі № 820/9192/15

за позовом Державної фінансової інспекції в Харківській області

до Публічного акціонерного товариства "Мегабанк", третя особа Український державний університет залізничного транспорту

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Державна фінансова інспекція в Харківській області (далі позивач, ДФІ), звернувся до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства Мегабанк (далі відповідач, ПАТ Мегабанк), третя особа Український державний університет залізничного транспорту (далі - УДУЗТ, університет), в якому просив суд стягнути з відповідача ПАТ Мегабанк (61002, м. Харків, вул. Артема, 50, код ЄДРПОУ - 09804119) кошти у розмірі 625, 85 грн. до бюджету на розрахунковий рахунок № 0007 ГУ ДКСУ у Харківській області.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року в задоволені вказаного адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представники сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представник відповідача та третьої особи надали до суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконання п.9.1.1.1 Плану контрольно-ревізійної роботи державної фінансової інспекції в Харківській області на І квартал 2014 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Української державної академії залізничного транспорту за період з 01.01.2012 по 01.03.2014 року, за результатами якої складено акт від 25.06.2014 №810-40/55 та встановлено, крім іншого, що з 01.01.2012 р. по 01.03.2014 р. діяло 29 договорів оренди на передачу окремо визначених приміщень нежитлових будівель загальною площею 2408, 92 м2, які обліковуються за Академією, укладеними з 17 організаціями-орендарями.

Як зазначено в акті ревізії, документальною суцільною ревізією розрахунків за комунальні послуги, спожиті усіма орендарями, встановлено, що Академією за період з 01.01,2012 по 01.03.2014 не здійснювалось нарахування та не надавалась до відшкодування орендарям ПАТ КБ "Приватбанк", ТОВ "ДІО ГРУПП", ФОП ОСОБА_1, ПП "Екомерс" та ПАТ "Мегабанк" вартість витрат на реактивну електроенергію. В результаті зазначеного, Академією допущено покриття за рахунок бюджетних коштів витрат сторонніх осіб, а саме: ПАТ КБ "Приватбанк", ТОВ "ДІО ГРУПП", ФОП ОСОБА_1, ПП "Екомерс" та ПАТ "Мегабанк", що є порушенням вимог ч. 7 ст. 89 Бюджетного кодексу України № 2456-VI, п.23 Порядку № 228, ч. 1 ст. 9 Закону України №996-ХІУ та п.п.2.2., 2.13., 2.14. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до зайвих витрат бюджетних коштів на сплату вартості витрат на реактивну електроенергію, спожитих сторонніми особами - орендарями за період з 01.01.2012 по 01.03.2014 на загальну суму 1412, 89 грн., в тому числі: за 2012 рік на - 451, 48 грн., за 2013 рік на - 806,68 грн. та за період з 01.01.2014 по 01.03.2014 на - 154, 73 гривень.

Порушення встановлено шляхом співставлення договорів оренди, актів обстежень, переданих в оренду нежитлових приміщень, рахунків для оплати електроенергії з виставленими розрахунками сум, які підлягають відшкодуванню за спожиті вищезазначені послуги, та даними бухгалтерського обліку організації.

Як вказано в акті ревізії, операцію з прийняття до сплати вартості реактивної електроенергії в бухгалтерському обліку ОСОБА_2 відображено в меморіальних ордерах №6 "Накопичувальна відомість за розрахунками з іншими кредиторами" за січень - грудень 2012 року, за січень - грудень 2013 року та за січень - лютий 2014 року по дебету рахунку 811 "Видатки за коштами, отриманими як плата за послуги", кредитом рахунку 675 "Розрахунки з іншими кредиторами", що призвело до завищення касових та фактичних видатків у формі №4-Ід "Звіт про надходження та використання коштів, отриманих як плата за послуги" по КПКВ 2201160 за 2012 рік за КЕКВ 1172 на суму 451,48 грн. і у формі №4-Ід "Звіт про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги, що надаються бюджетними установами" по КПКВ 2201160 за 2013 рік за КЕКВ 2282 на - 806,68 грн. та до заниження дебіторської заборгованості по розрахунках з орендарями у рядку 180 "Дебіторська заборгованість" форми Лої "Баланс" за 2012 рік на - 451,48 грн. і за 2013 рік на - 806,68 грн., що є порушенням вимог ч.1 ст. 3 Закону України №996-ХІУ та п.1.2. глави 1 Порядку №44.

Позивач, вважаючи, що зазначене порушення призвело до зайвих витрат бюджетних коштів на сплату вартості витрат на реактивну електроенергію, спожиту ПАТ Мегабанк за період з 01.01.2012 р. по 01.03.2014 р. на загальну суму 625, 85 грн., звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Державна фінансова інспекція в Харківській області не має права звертатися до контрагентів за господарськими договорами підконтрольних та будь-яких інших установ із позовними заявами про стягнення збитків за невиконання або неналежне виконання господарських договорів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

В ст. 1 цього Закону встановлено, що орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Частиною першою статті 8 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні передбачено, зокрема, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об'єктами державної власності; цільовим використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; складанням бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень

Згідно пунктів 1, 7 статті 10 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні органу державного фінансового контролю надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підконтрольною установою відносно ДФІ є Український державний університет залізничного транспорту, а не ПАТ Мегабанк.

Водночас, слід зауважити, що одним із загальних принципів господарювання в Україні частиною 1 ст. 6 ГКУ встановлено принцип заборони незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Положеннями частин 4 та 5 ст. 19 ГКУ встановлено, що органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами. Незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Так, згідно ч.1 ст. 179 ГКУ майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГКУ).

Статтею 224 ГКУ встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Таким чином, оскільки питання невідшкодування орендарем ПАТ Мегабанк орендодавцю витрат, пов'язаних із реактивною електроенергією знаходиться у площині договірних правовідносин, то орендодавець, як сторона договору, має звертатися із зазначеного питання в порядку господарського судочинства через можливе невиконання стороною зобовязання за договором.

Колегія суддів зазначає, що Конституцією та чинним законодавством України не передбачено право Державної фінансової інспекції України звертатися до контрагентів за господарськими договорами підконтрольних та будь-яких інших установ із позовними заявами про стягнення збитків за невиконання або неналежне виконання господарських договорів.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача ПАТ Мегабанк коштів у розмірі 625, 85 грн. до бюджету на розрахунковий рахунок № 0007 ГУ ДКСУ у Харківській області, а отже про незаконність та необґрунтованість позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

З приводу розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

02 грудня 2015 року ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду відстрочено Державній фінансовій інспекції в Харківській області сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року по справі №820/9192/15 до ухвалення рішення по справі (а.с.94).

З 01.11.2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір", частиною 1 статті 4 якого визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22 травня 2015 року N 484-VIII, та які набули чинності з 01 вересня 2015 року, встановлено, що розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

В свою чергу, на час подання по справі адміністративного позову чинною редакцією Закону України "Про судовий збір" було встановлено ставку судового збору за подання до адміністративного суду позову майнового характеру - 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, що складає у 2015 році 1827 грн., та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати, що у 2015 році становить 4872 грн.

Таким чином, враховуючи дату подання апеляційної скарги (відповідно до штемпеля - 04.09.2015 року), мінімальний розмір ставки судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, який було встановлено на час подання позову до суду, в даному випадку розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги по справі за позовом майнового характеру становить 2009 гривні 70 копійок.

Оскільки на час постановлення даної ухвали позивачем не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року по справі №820/9192/15, наявні підстави для стягнення з Державної фінансової інспекції в Харківській області судового збору в розмірі 2009 гривні 70 копійок на реквізити: отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015р. по справі № 820/9192/15 залишити без змін.

Стягнути з Державної фінансової інспекції в Харківській області судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2015 року по справі №820/9192/15 у сумі 2009 (дві тисячі дев'ять) гривень 70 (сімдесят) копійок на реквізити: отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений 21.12.2015 р.