Справа № 2а/2470/1589/12
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2013-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2013 р. м. Чернівці Справа № 2а/2470/1589/12

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Дембіцького П.Д.,

при секретарі судового засідання : Граматович М.І.

за участю представників :

позивача : ОСОБА_1 (за дорученням);

відповідача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про повернення коштів.

На підставі ч.3 ст.160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Про час складання постанови у повному обсязі повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови з урахуванням вимог ч. 4 ст. 167, п.2 ч.2 ст. 186 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

Виконавча дирекція Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності звернулася до суду з адміністративним позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 заборгованості по сплаті страхових внесків та штрафних санкцій з тимчасової втрати працездатності в сумі 7043,16 грн.

Судом встановлено, що відповідач, відповідно до Свідоцтва про Державну реєстрацію б/н з 31.07.2002 року зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності а також, зареєстрований як страхувальник Чернівецької міської виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що за ФОП ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті страхових внесків з тимчасової втрати працездатності в сумі 7043,16 грн.

У період з 28 лютого по 02 березня 2012 року на підставі направлення № 109 від 28.02.2012 року посадовою особою виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було проведено планову перевірку правильності нарахування, утримання, своєчасності і повноти сплати, правомірності витрачання та обліку коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Перевірку проведено за період з 01.10.2008 р. по 01.01.2012 року.

Проведеною перевіркою встановлено порушення порядку використання страхових коштів Фонду на оплату допомоги по вагітності та пологам, а саме ч.1 ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III у 2008 році на суму 1073,86 грн., та порушення порядку використання коштів Фонду на санаторно - курортне лікування, а саме п.4.2, 4.5, 4.12 Інструкції про порядок забезпечення застрахованих осіб і членів їх сімей путівками на санаторно курортне лікування, які придбані за рахунок коштів фонду в сумі 3118,50 грн.

За результатами перевірки з питань правильності використання коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, складено Акт № 63 від 12.03.2012 року.

На підставі вказаного Акту директором виконавчої дирекції Чернівецького обласного відділення Фонду прийнято рішення № 27 від 22.03.2012 року про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. У вказаному Рішенні також зазначено, що вказане рішення може бути оскаржене протягом десяти календарних днів з дня його отримання до виконавчої дирекції Чернівецького міського відділення Фонду, або в судовому порядку.

Згідно рекомендованого листа № 915 вбачається, що рішення №27 від 22.03.2012 року про повернення коштів Фонду, отримано ОСОБА_2 30.03.2012 року особисто під розписку. (а.с.16-17).

03.05.2012 року директором міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності винесено рішення № 8 від 03.05.2012 року про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно рекомендованого листа № 980 вбачається, що відповідач рішення № 8 від 03.05.2012 року отримав особисто під розписку (а.с. 18-19).

При цьому слід зазначити, що відповідач Рішення № 27 від 22.03.2012 року отримав 30 березня 2012 року, а рішення № 8 від 03.05.2012 року 25 травня 2012 року, однак, заборгованість по страховим внескам не сплатив, у судовому порядку вказані рішення не оскаржила, як передбачено законом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення в якому просив суд залишити позовну заяву без розгляду внаслідок пропущення позивачем строків звернення до суду.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом при зясуванні обставин по справі встановлено, що підставою звернення позивача до суду є невиконання відповідачем рішення № 27 від 22.03.2012 року, рішення № 8 від 03.05.2012 року про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4 - ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Отже, фактично позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми штрафу, яка несплачена згідно вищевказаних рішень.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, та враховуючи що предметом даного спору є стягнення з ФОП заборгованості, суд при вирішенні спору по суті перевірив та встановив наявність підстав для звернення до суду з вимогою про стягнення. При цьому рішення суду щодо задоволення позовних вимог повністю (частково) або відмови в задоволенні позовних вимог повинно залежати від встановлення факту наявності чи відсутності підстав для такого стягнення.

Водночас суд зазначає, що в матеріалах справи будь-які докази, які б свідчили про оскарження відповідачем вказаного рішення в судовому порядку відсутні. При цьому сам відповідач в судовому засіданні пояснив, що вказані рішення не оскаржував із за необхідності.

У той же час, суд зазначає, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення фінансових санкцій, суд в порушення ч.2 ст. 11 КАС України фактично може бути змінено предмет розгляду справи та вирішено спірні правовідносини шляхом надання оцінки правомірності прийняття рішення субєкта владних повноважень. Тобто, суд вийде за межі позовних вимог.

При цьому суд зазначає на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б вказували на неправомірність звернення позивача до суду з вимогою стягнення з відповідача штрафу, встановивши наявність підстав для такого стягнення невиконане у повному обсязі рішення № 27 від 22.03.2012 року, рішення № 8 від 03.05.2012 року, а також враховуючи, що вказані рішення є чинними на момент розгляду справи та не скасованими, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Принципи, засади і механізми функціонування системи соціального страхування з тимчасової втрати працездатності регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240-III (далі закон № 2440-III), Законом України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» від 11.01.2001 року № 2213-ІІІ (далі закон № 2313-III).

Згідно п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

На період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 01 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18 січня 2001 року № 2240-III, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2240), визначено правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2240 загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України № 2240 Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. Усі застраховані особи є членами цього Фонду. Фонд є некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам Фондом, стабільної діяльності Фонду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону № 2240 страхувальник зобов'язаний: нараховувати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески;

Відповідальність за несвоєчасну та неповну сплату страхових внесків передбачена ст. 30 Закону № 2240-ІІІ - страхувальники сплачують суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки), штраф та пеню. Пеня нараховується за весь строк недоїмки, а строк давності у разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій не застосовується.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Правомірність дій позивачем доведена, відповідач не надав суду аргументовані заперечення на позовну заяву та письмові докази, які свідчать про правомірність своїх дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративний суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття (вчинення дії). В даному випадку відповідачем прийнято рішення у відповідності до вимог законів у встановлені законом строки.

Згідно ст. 8 Кодекс адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши вимоги Закону, нормативно правових актів, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Згідно п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На день предявлення позову до суду заборгованість відповідачем добровільно погашена не була.

Враховуючи вищезазначене, повно, всебічно дослідивши докази по справі, обєктивно оцінивши їх, суд приходить до висновку - позов задовольнити повністю. Проаналізувавши вимоги Закону, нормативно правових актів, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (58000, м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, 1/159) страхові кошти в розмірі 7043,16 грн. (сім тисяч сорок три грн. шістнадцять коп.).

Порядок та строки набрання судовим рішенням законної сили передбачено ст. 254 КАС України.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 185-186 КАС України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанову виготовлено в повному обсязі 01 квітня 2013 року.

Суддя П.Д. Дембіцький