Справа № 804/3102/15
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2015 р. справа № 804/3102/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.

при секретарі судового засідання Квасові В.П.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № НОМЕР_1, -

ВСТАНОВИВ :

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі Нікопольська ОДПІ, відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.11.2014 року, яке винесено Нікопольською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Нікопольською ОДПІ була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань повноти і своєчасності декларування та оподаткування доходів у вигляді додаткового блага за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 3052/04-07-1703. від 22.10.2014 року, висновки якого щодо порушення підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 12901,30 грн. є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без належного дослідження документів, у звязку із чим податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.11.2014 року, прийняте на підставі даного акту, є протиправним та підлягає скасуванню (а.с. 3-5).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2015 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 2).

Відповідач в ході судового розгляду справи проти позову заперечував, зазначаючи про те, що позивач у період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року було отримано оподатковуваний дохід у розмірі 77239,39 грн., а саме за рахунок анулювання (прощення) боргу по кредитному договору за рішенням кредитора (банка) в результаті чого позивачем було отримано додаткове благо у вказаній сумі, яке ним не було включено до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, що призвело до заниження грошових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб.

У судове засідання 19.11.2015 року прибув представник позивача, який позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві, скасувавши податкове повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № НОМЕР_1.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час тв. місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи.

Дослідивши всі документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.10.2014 року на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.77, ст..79 Податкового кодексу України, наказу від 13.10.2014 року № 1369 Нікопольською ОДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питання повноти і своєчасності декларування та оподаткування доходів у вигляді додаткового блага платника податків фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт перевірки № 3052/04-07-1703. від 22.10.2014 року.

Перевіркою встановлені порушення:

- абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 12901,30 грн.

Так, з акту перевірки вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено відповідачем на підставі відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України про суми отриманих доходів у вигляді додаткового блага за ознакою доходу « 126» отримані в 2013 році; відомості, що містяться в інформаційних базах даних «ІС Податковий блок»; лист ПАТ «КБ «НАДРА» () від 30.04.2014 № 1265, якими на думку відповідача підтверджено суму нарахованих доходів на користь платника податку у вигляді анульованого (прощеного) боргу.

А тому відповідач вважає, що неоподаткування доходу, отриманого позивачем від ПАТ «КБ «НАДРА» у вигляді суми анульованого боргу згідно кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «КБ «НАДРА», ґрунтуються на тому, що анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором є тим самим додатковим благом в розумінні п.п.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, яке включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та з якого утримується та перераховується до бюджету податок з доходів фізичних осіб.

Не погоджуючись з викладеними в акті перевірки висновками, позивачем до Нікопольської ОДПІ 31.10.2014 року були подані заперечення на акт.

На підставі зазначеного акту перевірки, Нікопольською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.11.2014 року, яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, на загальну суму 16126,62 грн., в тому числі: 12901,30 грн. - за основним платежем та 3225,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам позивача, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2013 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень № 1 до договору «Автопакет» № 8/2007/840-к/605-АП від 10.05.2007 року, яким внесено зміни та доповнення до Договору «Автопакет» № 8/2007/840-к/605-АП від 10.05.2007 року (кредитний договір) наступного змісту: сторони домовились, що позичальник до 14.08.2013 року зобовязується погасити боргові зобовязання в розмірі 4533,00 дол. США, що за офіційним курсом складає 36232,27 грн. у черговості згідно умов кредитного договору. За умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились: відмінити всю суму пені в розмірі 4442,60 дол. США, що за офіційним курсом складає 35509,70 грн., та штрафів в розмірі 600,00 дол. США, що за офіційним курсом складає 4795,80 грн., що були нараховані до дня укладання цієї додаткової угоди. Банк, виключно за умови належного та своєчасного виконання позичальником зобовязань, передбачений в цій додатковій угоді, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 4620,78 дол. США, що за офіційним курсом складає 36933,89 грн. («сума прощеного боргу»). За умови виконання позичальником зобовязань за цією додатковою угодою, позичальник буде вважатись таким, що погасив свої зобовязання по сплаті пені/штрафу/неустойки перед банком, що була нарахована до дня підписання сторонами цієї додаткової угоди, в повному обсязі.

14.08.2013 року ОСОБА_2 було здійснено сплату боргу за кредитним договором № 8/2007/840-к/605-АП від 10.05.2007 року, що підтверджено квитанцією № 96032663.

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті14 Податкового кодексу України, додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно із підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Згідно із пунктом 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, платники податку зобов'язані, зокрема: вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, пеня, нарахована позивачльнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, згідно з частинами 2-3 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. При цьому нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Прощена позивачу неустойка у вигляді пені та штрафів не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені та штрафів (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах. А відповідно анулювання кредитної заборгованості, що включає заборгованість за відсотками та нарахованій пені не є фактичним отриманням доходу в розумінні Податкового кодексу та не може визначатись як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

Слід зазначити, що з додаткової угоди про внесення змін та доповнень № 1 від 14.08.2013 року до договору «Автопакет» № 8/2007/840-к/605-АП від 10.05.2007 року вбачається, що сума анулювання (прощення) боргу становить 4620,78 дол. США, що за офіційним курсом складає 36933,89 грн. («сума прощеного боргу»).

Суд також враховує, що відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України (який набрав чинності 07.05.2015 року), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно із частиною 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що штрафи та пеня за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню, а відтак дії позивача щодо не включення до річної податкової декларації за 2013 рік суми анульованої банком заборгованості в загальному розмірі 40305,50грн. по нарахованій пені за користування кредитом та штрафним санкціям відповідають вказаним нормам Податкового кодексу України, оскільки анульовані банком штрафи та пеня, не є доходом позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність винесеного рішення.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки податковим органом помилково визначено пеню, штрафні санкції та/або відсотки за кредитним договором «Автопакет» № 8/2007/840-к/605-АП від 10.05.2007 року, як сума анульованого (прощеного) боргу, яка включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та з якого утримується та перераховується до бюджету податок з доходів фізичних осіб, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.11.2014 року, яким ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, на загальну суму 16126,62 грн., в тому числі: 12901,30 грн. - за основним платежем та 3225,32 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - прийняте Нікопольською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення; не добросовісно та не розсудливо, а тому підлягають скасуванню.

Згідно частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ФОП ОСОБА_2 при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 182,70 грн., що документально підтверджується Довідкою про сплату судового збору від 10.07.2015 року за № 44/15.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 листопада 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 24 листопада 2015 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 7, 10, 11, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.11.2014 року № НОМЕР_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 10.11.2014 року № НОМЕР_1.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2; індекс 53211, Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Сагайдачного, будинок 26) судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 24 листопада 2015 року.

Суддя ОСОБА_3