Справа № 820/11436/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 грудня 2015 р. № 820/11436/15

Суддя Харківського окружного адміністративного суду головуючого судді Тітова О.М.., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, третя особа: ОСОБА_2, про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Краснокутського районного управління юстиції в Харківській області Бежанова В.В. за №2588370, від 05.11.2015р., про відмову у скасуванні запису про право власності та скасування державної реєстрації форма власності: приватна, розмір: 1/1 за номером 9497653 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 35, скасувати;

- зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції Харківської області Бежанова В.В. скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, запис про право приватної власності за №9497653 від 27.04.2015р., що виникло у ОСОБА_2 на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 4,6744 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12.03.2015р. по справі №627/186/15-ц.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 12 березня 2015 року по цивільній справі № 627/186/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 4, 6744 га, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно Державного акту Серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Рябоконської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в порядку спадкування за законом , після батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на банківський вклад на суму 559,85 грн., що знаходиться в ВАТ "Державний ощадний банк України", установа № 2840/05 в порядку спадкування за законом, після батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року скасовано рішення першої інстанції, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено. Позивач вважає рішення державного реєстратора про відмову у скасуванні від 05.11.15 протиправним, а тому звернувся з позовом до суду.

Позивач у судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в порядку письмового провадження згідно наданих матеріалів.

Відповідач, в судове засідання свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, до суду надав заяву, в якій просив розглядати справу покладаючись на розсуд суду.

Третя особа, в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутністю не надавали.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши зібрані докази по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської облаті від 12 березня 2015 року по цивільній справі № 627/186/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 4, 6744 га, кадастровий номер НОМЕР_2, згідно Державного акту Серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Рябоконської сільської ради Краснокутського району Харківської області, в порядку спадкування за законом , після батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на банківський вклад на суму 559,85 грн., що знаходиться в ВАТ "Державний ощадний банк України", установа № 2840/05 в порядку спадкування за законом, після батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 8-9).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2015 року рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 12 березня 2015 року скасоване, в задоволені позову відмовлено (а.с. 10-11).

Судовим розглядом встановлено, що 05 листопада 2015 року позивач звернувся з заявою про скасування запису про реєстрацію права власності, яке зареєстроване за ОСОБА_2 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 4, 6744 га, кадастровий номер НОМЕР_2 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Краснокутського районного управління юстиції Харківської області.

05 листопада 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Бежановим Валентином Вікторовичем Краснокутського районного управління юстиції Харківської області прийнято рішення, яким вирішено відмовити у скасуванні запису про право власності та скасування державної реєстрації форма власності: приватна, розмір частки 1/1, у зв'язку з тим, що заявником подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документами, що їх посвідчують (а.с. 12).

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV врегульовано правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Нерухоме майно, за цим законом визначається як - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Частиною 1 ст. 8 Закону України від 01.07.2004, № 1952-IV передбачено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Вимогами ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

81) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Державний реєстр прав є державною власністю, складовою Національного архівного фонду і підлягає довічному зберіганню. Вилучення будь-яких документів або частин Державного реєстру прав не допускається, крім випадків, передбачених законом. Органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують достовірність інформації, її захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних, їх оперативний пошук і документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, оперативне надання витягів про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, або нотаріусові, заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (п. 7 Порядку №703).

Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, або нотаріусові, необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (п. 10 Порядку №703).

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями (п. 12 Порядку №703).

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації (п. 16 Порядку №703).

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

У відповідності до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Вимогами п.5 ч. 1 ст. 19 вищевказаного Закону України передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили.

Статтею 24 вищевказаного закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна або більша його частина розміщені на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-IV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації оформлюється рішення за зразком, встановленим Міністерством юстиції України.

Судом з рішення про відмову у скасуванні від 05 листопада 2015 року № 25888370 встановлено, що підставою, яка слугувала для відмови у скасуванні запису про право власності та скасування державної реєстрації форма власності: приватна, розмір: 1/1, було те, що подані заявником документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до п. 5. ст 24 вищевказаного закону, відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Таким чином, державним реєстратором правомірно прийнято рішення про відмову у скасуванні запису від 05 листопада 2015 року № 25888370, так як, приймаючи спірне рішення, відповідач керувався ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004, № 1952-IV, в якій визначено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав.

Положенням ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Рішення суду про скасування державної реєстрації прав державному реєстратору та суду позивачем не надано.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах наділених повноважень та у спосіб визначений Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції України, ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції Харківської області - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.М. Тітов