Справа № 737/1017/15-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 737/1017/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Іванець С. В.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України
14 січня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Дзекан В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Куликівського районного суду Чернігівської області з позовом до департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання неправомірними дій щодо відмови у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до ст. 9, 10, 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання визначити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії відповідно до ст. 9, 10, 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, за поданням Куликівської РДА від 21.07.2015 р. № 02-20/1414 до відповідача надійшли документи позивача щодо видачі останньому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2.

Під час перевірки надісланих документів відповідачем було встановлено, що до заяви позивача останнім долучено копії військового квитка, довідку Куликівського районного військового комісаріату від 19.12.1990 р. № 105, архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 16.01.2012 р. № 63028, картки доз опромінення, копії розрахунково платіжних відомостей за червень липень 1987 р.

Опрацьовуючи документи, відповідач встановив їх невідповідність вимогам Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, щодо відсутності інформації про роботу безпосередньо у зоні відчуження, відсутність у довідці про виплату заробітної плати зазначення населених пунктів зони відчуження, невідображення кратності оплати праці.

Листом від 12.10.2015 р. № 10-10/10268 відповідач відмовив позивачу у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки за результатами надіслання справи позивача до комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС департаменту соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України справа була повернута комісією без розгляду у зв`язку з відсутністю спірності питання.

При цьому листом від 06.10.2015 р. № 1045/20/112-15 департамент соціального захисту постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи Міністерства соціальної політики України повідомив відповідача, що надані документи не підтверджують факт виконання робіт ОСОБА_1 в зоні відчуження.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі Закон № 796) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Статтею 14 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів (п. 3).

Згідно пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (далі Порядок № 51) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавств.

У відповідності до п. 10 Порядку Посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:

а) посвідчення про відрядження в зону відчуження;

б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;

в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із

зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Вказаний перелік є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до місцевого органу соціального захисту подавалась копія військового квитка серії НОМЕР_1 (а. с. 7) та довідка Куликівського районного військового комісаріату від 19.12.1990 р. № 105 (а. с. 9).

При дослідженні вказаних документів колегією суддів встановлено, що військовий квиток позивача містить запис про те, що з 19 січня по 6 липня 1987 р. позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії в зоні підвищеної радіації Чорнобильської АЕС, які у відповідності до постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05.06.1986 р. № 665-195 зараховуються до трудового стажу та стажу, що дає право на пільгову пенсію за списком № 1 в трикратному розмірі. Також, зазначено, що позивач користується усіма пільгами у відповідності з зазначеними у постанові.

В той же час, вказаною постановою визначено, що час роботи у 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС військовослужбовцям та військовим будівельникам військово-будівельних загонів та частин, а також військовозобов`язаним, викликаним на збори, зараховується до трудового стажу та стажу, що дає право на пільгову пенсію за списком № 1, в трикратному розмірі.

Таким чином, з запису у військовому квитку позивача випливає, що останній брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-кілометровій зоні.

У відповідності до ст. 7 Закону СРСР від 12.05.1991 р. № 2146-1 «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зона відчуження (яка називалась в 1986 1987 роках 30-кілометровою зоною, а з 1988 р. до прийняття цього закону зоною відселення) території РРФСР, Української РСР та Білоруської РСР, з яких у відповідності до Норм радіаційної безпеки в 1986 р. населення було евакуйоване.

А відтак, факт підтвердження військовим квитком роботи позивача в зоні відчуження колегія суддів вважає встановленим.

Аналогічно, з довідки Куликівського районного військового комісаріату від 19.12.1990 р. № 105 вбачається, що позивач дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії та має право на пільги, передбачені постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 31.03.1990 р.

Колегією суддів встановлено, що вказана постанова за № 325 «Про заходи про покращення медичного обслуговування і соціального забезпечення осіб, які брали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС» застосовується до осіб, які приймали участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в межах 30-кілометрової зони (зони відселення) цієї станції чи зайнятих в післяаварійний період на експлуатації та інших роботах на цій станції (в тому числі, тимчасово направлених чи відряджених), включаючи військовослужбовців військових частин і військовозобов`язаних запасу, викликаних на спеціальні збори, залучених до виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків зазначеної аварії, незалежно від місця дислокації та виконуваних робіт.

А відтак, факт підтвердження довідкою № 105 роботи позивача в зоні відчуження колегія суддів вважає встановленим.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки подані позивачем документи на підтвердження роботи в зоні відчуження відповідають обсягу та змісту, передбаченому п. 10 Порядку, не суперечать один одному та не є такими, що підлягають різному тлумаченню, колегія суддів вважає факт роботи в зоні відчуження підтвердженим позивачем у повному обсязі.

Відсутність даних щодо роботи позивача в зоні відчуження у інших документах, колегія суддів до уваги не бере та доводи відповідача в цій частині не приймає за необґрунтованістю, позаяк, ці документи не визначені як підтвердні пунктом 10 Порядку.

Також, в судовому засіданні суду першої інстанції 14.12.2015 р. в якості свідків були допитані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які визнані ліквідаторами наслідків аварії на ЧАЕС та мають відповідні посвідчення 2 категорії.

У своїх свідчення обидва підтвердили факт перебування позивача в військовій частині № НОМЕР_2 та від`їзди останнього в зону відчуження.

Свідок ОСОБА_3 підтвердив пояснення позивача, що він разом з позивачем здійснював перевезення одягу, інвентаря, їжі тощо до зони відчуження (с. Корогод, с. Іловниця), де знаходились місця дислокації інших військових частин, зі складів, що знаходились при військовій частині № НОМЕР_2 , та у зворотньому напрямку.

Протилежне твердженням свідків відповідачем в порядку ч. 2 ст. 71 КАС України не доведене.

Крім того, право на звернення відповідача до Міністерства соціальної політики України колегією суддів не заперечується.

В свою чергу, пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, народним депутатам України, відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого арбітражного суду України, Прокуратури України, Кабінету Міністрів України, а також керівникам центральних органів виконавчої влади, Фонду державного майна України, Антимонопольного комітету України, головам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, працівникам підприємств і організацій, розташованих у зоні відчуження, - Мінпраці; іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Таким чином, видача посвідчення позивачу є виключною компетенцією відповідача в межах вимог Порядку № 51 та не може бути поставлена в залежність від листів вищестоящого органу.

Натомість, позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій щодо відмови визначити статус учасника є некоректно сформульованими, але за своєю суттю, фактично, є тотожними визнанню протиправними дій щодо відмови у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, оскільки, за процитованими нормами саме посвідчення, яке відповідач відмовився видавати, є єдиним підтвердженням статусу ліквідатора.

У відповідності до п. 1 Порядку організації роботи щодо видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого розпорядженням голови Чернігівської ОДА від 25.12.2013 р. № 538, видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться обласною державною адміністрацією на підставі подання районних державних адміністрацій, міських, районний у м. Чернігові рад та необхідних документів відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне також зобов`язати відповідача видати позивачу посвідчення встановленого зразка, оскільки таке зобов`язання сприятиме повному захисту його порушених прав.

Доводи апеляційної скарги позицію суду першої інстанції спростовують та приймаються колегією суддів в якості належних.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПО С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання дій незаконними задовольнити.
Постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 ОСОБА_1 від 12.10.2015 р. № 10-10/10268.

Зобов`язати департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Стягнути з департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1023 грн. 12 коп. (одна тисяча двадцять три гривні 12 копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.