Справа № 2а-258/2010
Суддя: Кузіна Ж.В.
Дата ухвалення: 2010-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-258/2010
Провадження № 258
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2010 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

Головуючого судді Кузіної Ж.В.

При секретарі Дзюбенко Р.Д.

За участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій неправомірними , відшкодування заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення пропущеного строку , визнання дій неправомірними, стягнення недоплаченої допомоги та зобов»язання відповідача у подальшому проводити нарахування та виплату допомоги відповідно до норм діючого законодавства В позові посилалась, що вказана допомога виплачувалася їй у меншому розмірі ніж встановлений законом, що є порушенням її конституційних прав.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.04.2009 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.

Представник відповідача управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачу нараховувалась допомога по догляду за дитиною відповідно до норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Просили застосувати строк позовної давності при розгляду справи та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, надали суду письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними та необґрунтованими оскільки державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку нараховувалась та виплачувалась позивачу відповідно до вимог законодавства. Просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Тому, враховуючи наявність достатніх доказів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача ,дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір»ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим законом та іншими законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" - одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» ОСОБА_1 має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років .

Згідно довідки ОСОБА_1 з моменту призначення допомоги, зазначена допомога була виплачена у наступних розмірах: з квітня 2007 р. по квітень 2009 року - 130 грн., з травня по жовтень 2009 року - 355,36 грн., з листопада 2009 р. 455, 42 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 15 Закону України « Про державну допомогу сімям з дітьми» була викладена в новій редакції.

Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається в розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Дана норма Закону не визнана рішенням Конституційного Суду України №10-рп/08 від 22.05.2008 року неконституційною, а тому є чинною.

На виконання вимог Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 був затверджений Порядок .

Пункт 22 даного Порядку передбачає, що відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р. - 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що дії відповідача, щодо виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вчинені в межах компетенції останнього.

Таким чином, враховуючи викладене, у відповідача у 2008 році не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, оскільки згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України частину 1 ст.15 "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" було викладено в новій редакції, та саме цим керувався відповідач, здійснюючи нарахування та виплату відповідної допомоги у 2008 році в зазначеному розмірі, що визнається сторонами по справі.

При цьому, надаючи перевагу Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

У 2009 році положення ч.1 ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім"ям з дітьми" залишились в редакції п.23 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів" .

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснюючи позивачеві у 2009 році виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному п. 23 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів", відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про здійснення перерахунку такої допомоги з 01.01.2009 року по 01.10. 2009 року такими, що не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобовязання відповідача надалі нараховувати та виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративний позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

На момент звернення до суду зазначена допомога нарахована та виплачена не була, тому позивач не мала підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому її законні права та інтереси.

Керуючись ст. 64, ч.5 ст.152 Конституції України, ст.ст.1,3, 5 «Про державну допомогу сім'ям з дітьми, ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня складення постанови в повному обсязі та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий Ж.В.Кузіна