Справа № 805/4962/15-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. Справа №805/4962/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12:55

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя: Крилова М.М.

при секретарі: Кузьменко Н.С.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Прокуратури Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17.01.2015 року він працював на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області. Наказом № 1754 к від 28.10.2015 року він був звільнений з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області відповідно до вимог п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», тобто у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Позивач вважає даний наказ незаконним в частині не включення у наказ посилання на статті Кодексу Законів про працю та не нарахування вихідної допомоги згідно ст.44 Кодексу Закону про працю України.

На підставі наведеного просив визнати незаконними дії прокуратури Донецької області щодо видання наказу прокурора Донецької області № 1754 к від 28.10.2015 року в частині не включення у наказ посилання на статті Кодексу Законів про працю та не нарахування вихідної допомоги згідно ст. 44 Кодексу Закону про працю України, зобовязати Прокуратуру Донецької області внести зміни до наказу прокурора Донецької області № 1754-к від 28.10.2015 року та у трудову книжку і вказати підстави звільнення, передбачені ст. 40 Кодексу Закону про працю України та внести в наказ відомості про нарахування вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що спірним є застосування до прокурорів підстав та порядку звільнення які передбачені КЗпП, відповідно до ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Також представник відповідача зазначає, що питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обовязки прокурорів визначено та урегульовано спеціальним законом Законом України «Про прокуратуру», норми якого є спеціальними щодо норм КЗпП, оскільки ними врегульовано особливі підстави для звільнення окремої категорії працівників прокурорів, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На підставі зазначеного представник відповідача проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

З трудової книжки вбачається, що з 17.01.2015 року позивач працював у прокуратурі Донецької області на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту відповідно до наказу прокурора Донецької області № 65к.

Наказом Генерального прокурора України № 41ш від 15.07.2015 року управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, запобігання і протидії корупції у сфері транспорту прокуратури Донецької області ліквідовано.

У звязку із скороченням загальної кількості прокурорів органу прокуратури Донецької області, прокурором Донецької області підписано попередження про звільнення позивача із займаної посади. У попередженні зазначено таке: «Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України Ви попереджаєтесь про звільнення із займаної посади із змінами в організації виробництва і праці(п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП) 18 серпня 2015 року».

Наказом прокурора Донецької області № 1754 к від 28.10.2015 року позивач був звільнений з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач вважає незаконними дії прокуратури Донецької області, оскільки видання наказу про звільнення без посилання на пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, порушує його право на отримання вихідної допомоги при звільненні.

Суд вважає такі посилання позивача обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто, суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає, що особливий порядок звільнення у разі скорочення кількості прокурорів передбачений ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», а саме: у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин, частково діють норми і Закону України «Про прокуратуру» від 1991 року і Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року.

Розділом ХIII Закону України «Про прокуратуру» передбачені Перехідні положення, які регулюють правовідносини під час перехідного періоду до набрання чинності усіх норм Закону. Зокрема пп. 4 п. 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурори звільняються з посад уповноваженими приймати такі рішення особами без подання Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів. Тобто, у порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року без особливого порядку.

Отже суд приходить до висновку, що посилання відповідача на наявність на день видачі спірного наказу особливого порядку звільнення прокурора є безпідставним, а посилання на ч.1 ст.16 і ст. 60 Закону України «Про прокуратуру» як на підставу застосування при звільненні позивача саме спеціального закону необґрунтованим.

Крім того, за умови дії при звільненні прокурора лише спеціального закону, без застосування КЗпП України, та фактичної відсутності особливого порядку звільнення прокурорів, звільнення прокурора за скороченням повинно обмежуватися однією дією врученням підлеглому працівникові наказу про звільнення (без попередження за ст. 49-2 КЗпП України, без подання Кваліфікаційно дисциплінарної комісії прокурорів).

Оскільки звільнення без будь якої попередньої процедури неможливо, а особливий порядок звільнення встановлений спеціальним законом на момент звільнення ОСОБА_1 не діяв, відповідач у листі попередженні по відношенню до позивача застосував норми КЗпП України: прийняв рішення про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та попередив про це в порядку встановленому ст. 49-2 КЗпП України.

Отже, дії прокурора Донецької області в частині видання наказу прокурора Донецької області № 1743 к від 28.10.2015 року без посилання на пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України є незаконними, а наказ підлягає зміні формулювання причини та підстави звільнення із «пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» на «пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положення ст. 44 КЗпП України передбачають, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Зазначена сума коштів при звільнені позивачу виплачена не була, оскільки правовою підставою звільнення були положення пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», які не передбачають виплату вихідної допомоги при звільненні.

Аналізуючи вказані норми КЗпП України та встановлені обставини, суд зазначає, оскільки наказ про звільнення позивача підлягає зміні формулювання причини та підстави звільнення на «пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, тому у Прокуратури Донецької області виникає обов'язок виплатити звільненому працівнику вихідну допомогу, про що необхідно внести відомості у наказ про звільнення.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Суд зазначає, що позивач під час розгляду справи не визначив тверду суму вихідної допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача, розрахунок середнього місячного заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи із заробітку за останні 2 місяці роботи, не надав.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки позивачем не визначена тверда суму вихідної допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, нарахування вихідної допомоги згідно ст. 44 Кодексу Закону про працю України, вважає необхідним зобовязати Прокуратуру Донецької області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. слід зазначити наступне.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 N 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивач не навів суду докази, які б підтвердили заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, не довів чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діяннями вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та Керуючись ст. ст. 2-15, 17-18, 41-42, 69-71, 79, 86, 87, 94, 122, 138, 143, 151-154, 158,160,162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати незаконними дії прокуратури Донецької області щодо видання наказу прокурора Донецької області № 1754 к від 28.10.2015 року в частині не включення у наказ посилання на статті Кодексу Законів про працю та не нарахування вихідної допомоги згідно ст. 44 Кодексу Закону про працю України.

Зобовязати Прокуратуру Донецької області внести зміни до наказу прокурора Донецької області № 1754 к від 28.10.2015 року та у трудову книжку і вказати підстави звільнення передбачені ст. 40 Кодексу Законів про працю України та внести в наказ відомості про нарахування вихідної допомоги згідно ст. 44 Кодексу Законів про працю України у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

В частині інших позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 17 грудня 2015 року проголошена вступна та резолютивна частина постанови. Постанова виготовлена в повному обсязі 23 грудня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набирає законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Крилова М.М.