Справа № 826/22130/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком»

до

державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

скасування рішення від 23.06.2015 №279 та зобов’язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить:

- скасувати рішення державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23.06.2015 №279 про відмову у внесенні всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» до Реєстру неприбуткових установ та організацій;

- зобов’язати державну податкову інспекцію у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві включити всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, покладені в основу оскаржуваного рішення, не відповідають фактичним обставин справи, оскільки положення статуту всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» за всіма критеріями відповідає характеру діяльності неприбуткової організації, а посилання відповідача на положення пункту 157.5 статті 157 Податкового кодексу України є безпідставними у зв’язку з тим, що станом на момент прийняття вказаного рішення дана норма втратила чинність.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши про правомірність оскаржуваного рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних у контролюючого органу повноважень з посиланням на те, що закріплення у статуті всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» права продавати своє майно іншим особам передбачає отримання прибутку від такої діяльності, що, за твердженнями останнього, не відповідає цілям та формам діяльності такого фонду.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається зі змісту статуту всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком», затвердженого установчими зборами засновників останнього (протокол від 30.03.2015 №1) та зареєстрованого державним реєстратором 08.04.2015, всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» є всеукраїнською благодійною організацією, яка об’єднує фізичних та юридичних осіб для реалізації мети та завдань, передбачених цим статутом, і не передбачає одержання прибутку від свої діяльності.

На підставі викладеного, позивач звернувся до державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві із заявою про внесення всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

За результатами розгляду такої заяви відповідачем прийнято рішення від 23.06.2015 №279 (№6986/10/26-55-15-05), яким позивачу відмовлено у внесенні установи (організації) до Реєстру неприбуткових організацій або присвоєння установі (організації) іншої ознаки неприбутковості.

Вважаючи вказане рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до підпункту 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, неприбуткові підприємства, установи та організації - підприємства, установи та організації, основною метою діяльності яких є не одержання прибутку, а провадження благодійної діяльності та меценатства і іншої діяльності, передбаченої законодавством.

Згідно з підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, суб'єкти господарювання – юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім: 1) бюджетних установ; 2) громадських об'єднань, політичних партій, релігійних, благодійних організацій, об'єднань співвласників багатоквартирного будинку, асоціацій власників жилих будинків, житлово-будівельних кооперативів, пенсійних фондів, метою яких не може бути одержання і розподіл прибутку серед засновників, членів органів управління, інших пов'язаних з ними осіб, а також серед працівників таких організацій; 3) суб'єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, визначені главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

З метою оподаткування центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр всіх установ та організацій, які зазначені у підпунктах 1 та 2 цього підпункту.

Установи та організації, які зазначені у підпунктах 1 та 2 цього підпункту, не є платниками податку на прибуток лише після внесення таких установ та організацій до Реєстру неприбуткових організацій та установ контролюючими органами в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У свою чергу, на виконання положень Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2013 №37 затверджено Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій (надалі – Положення №37).

Так, пунктом 1 розділу ІІ Положення №37 визначено, що включення неприбуткової установи та організації до Реєстру проводиться територіальним органом ДПС нижчого рівня за їх місцезнаходженням з присвоєнням відповідної ознаки неприбутковості згідно з пунктом 5 розділу I цього Положення.

Для внесення до Реєстру неприбуткова установа або організація повинна подати до територіального органу ДПС нижчого рівня за її місцезнаходженням реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 до цього Положення, а також копії установчих документів (пункт 2 розділу ІІ Положення №37).

Органи ДПС можуть проводити перевірку відомостей, що містяться в поданих документах (пункт 3 розділу ІІ Положення №37).

За результатами розгляду заяви, установчих документів територіальним органом ДПС нижчого рівня за місцезнаходженням неприбуткової установи та організації приймається рішення про: внесення, повторне внесення неприбуткової установи або організації до Реєстру; відмову у внесенні неприбуткової установи або організації до Реєстру; присвоєння неприбутковій установі або організації іншої ознаки неприбутковості.

Рішення за формою згідно з додатком 2 до цього Положення готується у двох примірниках – перший надається неприбутковій установі або організації, а другий залишається в територіальному органі ДПС нижчого рівня (пункт 4 розділу ІІ Положення №37).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії супровідного листа від 23.06.2015 до оскаржуваного рішення, державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за результатами розгляду заяви за формою 1-РН (вх.№3351/10 від 25.05.2015) не визнано всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» неприбутковою організацією, у зв’язку з чим останню не включено до Реєстру неприбуткових організацій. В якості підставі для такого рішення вказано, що даною організацією порушено вимоги статті 157 Податкового кодексу України, а також статут організації не відповідає чинному законодавству, а саме: пунктом 8.10 статуту визначено, що всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» має продавати, обмінювати, позичати та надавати в безоплатне користування соє майно та кошти іншим особам. Вказане положення, на думку контролюючого органу, не відповідає нормам пункту 157.5 статті 157 Податкового кодексу України, в якому визначено, що від оподаткування звільняються доходи неприбуткових організацій, отриманих у вигляді разових або періодичних внесків, відрахувань засновників і членів. З огляду на викладене, відповідачем у даному листі зауважено, що за умови приведення статуту у відповідність до чинного законодавства, всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» буд включено до Реєстру неприбуткових організацій і установ.

Таким чином, відповідачем відмовлено у включенні всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» до Реєстру неприбуткових організацій з посилання на невідповідність положень пункту 8.10 статуту останнього приписам пункту 157.5 статті 157 Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що наведені положення пункту 157.5 статті 157 Податкового кодексу України станом на момент виникнення спірних правовідносин (у даному випадку станом на момент звернення позивача із заявою про включення останнього до Реєстру неприбуткових організацій) втратили чинність, а тому не могли бути застосовані державною податковою інспекцією у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві при прийнятті оскаржуваного рішення, з огляду на що суд виходить з необґрунтованості оскаржуваного рішення у цій частині.

Також, слід зазначити, що цитоване у листі від 23.06.2015 положення статуту всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» відповідає змісту пункту 8.11 статуту останнього, а не пункту 8.10, як зазначено контролюючим органом.

Так, пунктом 8.11 статуту всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» визначено, що Фонд має право продавати, обмінювати, позичати і надавати в безоплатне користування своє майно та кошти іншим особам.

Водночас, суд звертає увагу, що нормативно-правовим актом, який визначає загальні засади благодійної діяльності в Україні, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, спрямованих на розвиток благодійної діяльності, утвердження гуманізму і милосердя, забезпечує сприятливі умови для утворення і діяльності благодійних організацій, є Закон України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійна організація – юридична особа приватного права, установчі документи якої визначають благодійну діяльність в одній чи кількох сферах, визначених цим Законом, як основну мету її діяльності.

Благодійною діяльністю, у розумінні пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», є добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Приписами частини 1 статті 11 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» наголошено, що метою благодійних організацій не може бути одержання і розподіл прибутку серед засновників, членів органів управління, інших пов'язаних з ними осіб, а також серед працівників таких організацій.

При цьому, положеннями частини 1 статті 6 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначено, що благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону.

Благодійники мають право встановлювати сервітути земельних ділянок або іншого нерухомого майна на користь благодійних організацій або інших бенефіціарів за умови їх використання для цілей благодійної діяльності (частина 1 статті 8 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»).

У свою чергу, бенефіціар – набувач благодійної допомоги (фізична особа, неприбуткова організація або територіальна громада), що одержує допомогу від одного чи кількох благодійників для досягнення цілей, визначених цим Законом.

Бенефіціарами благодійних організацій можуть бути також будь-які юридичні особи, що одержують допомогу для досягнення цілей, визначених цим Законом (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації»).

З огляду на наведені спеціальні норми, які регулюють діяльність благодійних організацій, до яких зокрема відноситься і позивач, визначають можливість безоплатної передачі бенефіціарам майна у власність, а також передачу у користування (зокрема у вигляді сервітуту), що відповідає праву Фонду продавати, обмінювати, позичати і надавати в безоплатне користування своє майно та кошти іншим особам, яке визначено у пункті 8.11 статуту всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком».

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача, зазначені у письмових запереченнях проти позову, в яких йде мова про те, що закріплення у пункті 8.11 статуту всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» права продавати своє майно іншим особам передбачає отримання прибутку від такої діяльності, що, за твердженнями останнього, не відповідає цілям та формам діяльності такого фонду, оскільки операції з безоплатного надання товарів, у розумінні підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є продажем (реалізацією) товарів, з огляду на таке.

У відповідності до підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України у редакції, яка діє станом на момент розгляду даної справи судом, доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

У разі недотримання неприбутковою організацією вимог, визначених цим пунктом, така неприбуткова організація зобов'язана подати у термін, визначений для місячного податкового (звітного) періоду, звіт про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації за період з початку року по останній день місяця, в якому вчинено таке порушення, та зазначити суму самостійно нарахованого податкового зобов'язання з податку на прибуток. Податкове зобов'язання розраховується, виходячи із суми операції нецільового використання коштів. Така неприбуткова організація виключається контролюючим органом з Реєстру неприбуткових установ та організацій (підпункт 133.4.3 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України у редакції, яка діє станом на момент розгляду даної справи судом).

Отже, у разі отримання благодійною організацією доходу поза межами реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами, останнє має своїм наслідком виключення такої організації з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Водночас, твердження відповідача про можливі майбутні порушення, виходячи зі змісту статуту позивача, який, крім того, є зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, є передчасними та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що рішення державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби умісті Києві від 23.06.2015 №279 (№6986/10/26-55-15-05), яким позивачу відмовлено у внесенні установи (організації) до Реєстру неприбуткових організацій або присвоєння установі (організації) іншої ознаки неприбутковості, є необґрунтованим та таким, що не відповідає положенням податкового законодавства, яке діяло станом на момент виникнення спірних правовідносин, а, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.

Натомість, правила статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з’ясування всіх обставин у справі зобов’язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010, ЄДРСР № 9341137).

У той же час, відповідно до частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, для належного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про зобов’язання державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повторно розглянути заяву всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» за формою 1-РН (вх.№3351/10 від 25.05.2015) з урахуванням висновків даної постанови.

При цьому, позовні вимоги, які полягають у зобов’язанні відповідача вчинити певні дії є передчасними, оскільки, як зазначено вище, відповідачем фактично не розглянуто заяву позивача належним чином, з огляду на що суд дійшов висновку про повторний розгляд останньої як належний спосіб захист прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а, відтак, позовна вимога про зобов’язання державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві включити всеукраїнський благодійний фонд «Справжної боротьби з раком» до Реєстру неприбуткових установ та організацій на даний час є передчасною та задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 23.06.2015 №279 (№6986/10/26-55-15-05).

Зобов’язати державну податкову інспекцію у Печерському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві повторно розглянути заяву всеукраїнського благодійного фонду «Справжної боротьби з раком» за формою 1-РН (вх.№3351/10 від 25.05.2015) з урахуванням висновків даної постанови.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.