Справа № 2а-911/12/1070
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року 2а-911/12/1070

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

при секретарі Феленюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ТОВ Валтекс до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валтекс" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.02.2012 № 232, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) на суму 330176,00 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2012 року апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2012 року скасовано, адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись із вказаними судовим рішенням, оскаржив його у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.08.2015 постанову Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2012 скасовано, справу направлено до суду першої інстанцій на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, колегія Вищого адміністративного суду України зауважила, що правоутворюючим фактом, з яким податкове законодавство пов'язує виникнення у платника права на формування даних податкового обліку, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). За відсутності ж факту придбання товарів (робіт, послуг) відповідні суми податку на додану вартість не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів.

У той же час, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від дотримання контрагентами податкової дисципліни. А відтак, платник не може відповідати за порушення, допущені іншими особами, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні таких осіб.

Також зазначено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Докази, що можуть використовуватись при аналізі реальності операцій - дані про існування товару (чи вироблявся, ким і коли), про його рух на шляху до платника податку-набувача (як транспортувався, де зберігався, ким приймався, у тому числі встановлення посадових осіб постачальників і покупця, задіяних у такому процесі), як використовувався далі.

Реальність потребує також з'ясування того факту, чи справді товарно-матеріальні цінності отримано від указаних у первинних документах контрагентів.

Для цього треба встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб як свідків.

Таким чином, вказані обставини підлягають дослідженню при новому розгляді справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що податковим органом необгрунтовано встановлено завищення з боку позивача податкового кредиту з ПДВ в сумі 283 075,00 грн., оскільки зобов'язання, які виникли на підставі договірних відносин між Товариством та ТОВ Інсатбуд, ТОВ ТД Трейдстар, ТОВ Альфакомтрейдє реальними; фактично товари були поставлені постачальниками та прийняті покупцем; грошові кошти в оплату товару перераховані безготівковим шляхом; отриманий товар був використаний у господарській діяльності Товариства, податкові зобов'язання відображені у податкових деклараціях, а право формування податкового кредиту підтверджується податковими накладними.

Крім того, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право видавати податкові накладні на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). Таким чином, при отриманні податкових накладних від ТОВ Інсатбуд, ТОВ ТД Трейдстар, ТОВ Альфакомтрейд, які засвідчують постачання товарів, у позивача виникло право на податковий кредит з ПДВ в сумі 283 075,00 грн.

Отже, враховуючи викладене, позивач вважає, що правомірно відніс до податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 283 075,00 грн., сплаченого у зв'язку з придбанням у контрагентів товарів. Таким чином, у діях Товариства відсутні ознаки протиправних діянь, передбачених п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, в задоволенні позову просив відмовити у звязку з виявленими під час документальної планової виїзної перевірки позивача порушеннями вимог чинного податкового законодавства. Зокрема, в порушення п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України Товариством завищено податковий кредит на загальну суму 283 075,00 грн., в т.ч. за квітень 2011 року на суму 70 716,00 грн., травень 2011 року - 157 953,00 грн., за липень 2011 року - на суму 54 406,00 грн. Так, перевіркою встановлено віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по податкових накладних, які не відображені у податкових зобов'язаннях постачальників ТОВ Інсатбуд, ТОВ ТД Трейдстар, ТОВ Альфакомтрейд.

Таким чином, податкове повідомлення - рішення № 232 від 13.02.2012 винесено згідно з нормами чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, свідків зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Валтекс перереєстроване виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області від 18.11.2008, свідоцтво про державну реєстрацію від 12.02.2003, ,свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 25.02.2003 №14168119, індивідуальний податковий номер 78.

На підставі направлень від 23.12.11 № 784, 785, 786, 787, 788, виданих податковим органом, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України та відповідно до плану-графіку на грудень 2011 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 30.09.2011.

За результатами перевірки складено акт від 30.01.2012 № 221/23-2/32393877/23 (далі Акт), за висновками якого встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог п. 198.6 ст. 198, п. 201.6 ст. 201 Податкового Кодексу України, яке призвело до завищення Товариством податкового кредиту на загальну суму 283 075,00 грн., в т.ч. за квітень 2011 року на суму 70 716,00 грн., травень 2011 року - 157 953,00 грн., за липень 2011 року - на суму 54 406,00 грн.

Перевіркою встановлено, що за період з 01.10.2010 по 30.09.2011 на підставі документів, а саме: журнали ордери по рахунках 281 Товари на складі, № 631 Розрахунки з вітчизняними постачальниками, 372 Розрахунки з підзвітними особами, 685 Розрахунки з іншими кредиторами, 92 Адміністративні витрати, 644 Податковий кредит, реєстри податкових накладних, податкові накладні на придбання, встановлено завищення задекларованих Товариством показників у рядку 10.1 Декларацій придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) з ПДВ на митній території України товарів (послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20%, встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 283 075,00 грн., в т.ч. за квітень 2010 року на суму 70 716,00 грн., травень 2011 року а суму 157 953,00 грн., за липень 2011 року на суму 54 406,00 грн.

Також перевіркою встановлено віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по податкових накладних, які не відображені у податкових зобов'язаннях постачальників, а саме: за квітень 2011 року на суму ПДВ 70 716,00 грн. по податковій накладній № 28410 від 28.04.2011, виписаній від імені ТОВ Інсатбуд; за травень 2011 року на суму ПДВ 157 953,00 грн., в т.ч. по податковій накладній № 109 від 04.05.2011 на суму 68 333,33 грн., виписаній від імені ТОВ Інсатбуд, по податковій накладній № 119 від 04.05.2011 на суму 76 517,51 грн., виписаній від імені ТОВ Альфакомтрейд, по податковій накладній № 117 від 04.05.2011 на суму ПДВ 13 101,9 грн., виписаній від імені ТОВ ТД Трейдстар; за липень 2011 року на суму ПДВ 54 406,00 грн. по податковій накладній № 97 від 27.09.2011, виписаній ТОВ Альфакомтрейд.

За результатами перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 13.02.2012 №232, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 330 176,00 грн., де 297 688,00 грн. основний платіж, 32 488,00 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із визначеним у податковому повідомленні-рішенні грошовим зобовязанням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинах із ТОВ Інсатбуд, ТОВ ТД Трейдстар, ТОВ Альфакомтрейд позивачем надано копії договорів, видаткових накладних, податкових накладних, банківські виписки, з яких вбачається наступне.

Позивач здійснює господарську діяльність у сфері виробництва та купівлі-продажу спецодягу, робочого взуття та засобів індивідуального захисту. З метою придбання необхідних товарів позивачем укладено з ТОВ Інсатбуд договір купівлі-продажу № 18/04-01 від 18 квітня 2011 року, з ТОВ ТД Трейдстар договір поставки № 82/06 від 01 квітня 2011 року, з ТОВ Альфакомтрейд договір б/н від 04.04.2011 року. Відповідно до умов вказаних договорів позивач зобовязується прийняти і оплатити товар, а контрагенти його надати відповідно до асортименту, визначеному у видаткових накладних, погодженому у заявках тощо.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачем на виконання умов договору купівлі-продажу № 18/04-01 від 18 квітня 2011 року 28.04.2011 отримано від ТОВ Інсатбуд товар на загальну суму 424 299,51 грн., у т.ч. ПДВ 70 716,58 грн., що підтверджується видатковою накладною № ІН- 0028410.

Крім того, позивач стверджує, що 04.05.2011 Товариством отримано від ТОВ Інсатбуд товар на загальну суму 410 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 68 333,33 грн., що підтверджується видатковою накладною № 109 .

На підтвердження оплати за отриманий товар позивач зазначає, що 26.05.2011 ТОВ Валтекс було здійснено часткову оплату за товар, поставлений за накладною № 519, в розмірі 150 000,00 грн., 03.06.2011 ТОВ Валтекс здійснено часткову оплату за товар, поставлений за накладною № 519, в розмірі 274 299,51 грн., 07.06.2011 ТОВ Валтекс було здійснено оплату за товар, поставлений за накладною № 584, в розмірі 410 000,00 грн., що підтверджується податковими накладними від 28.04.2011 №28410 на суму 424 299,51 грн. та від 04.05.2011 №109 на суму 410 000,00 грн. Крім того, надано роздруківки банківських виписок без жодних реквізитів фінансової установи, зокрема, Б/В від 26.05.2011 № ВТ-0000285, в якій зазначено про перерахування на адресу ТОВ Інсатбуд 150 000,00 грн. за спецодяг, Б/В від 03.06.2011 № ВТ-0000306, в якій зазначено про перерахування на рахунок ТОВ Інсатбуд 274 299,51 грн., Б/В від 07.06.2011 ВТ-0000313, в якій зазначено про перерахування на рахунок ТОВ Інсатбуд 410 000,00 грн. згідно з накладною №109.

Крім того, позивачем надано виписки банку з відмітками банківської установи, з яких дійсно вбачається перерахування ним на рахунок ТОВ Інсатбуд коштів на загальну суму 834 299,51 грн. в межах договору № 18/04-01.

Також у своїх доводах позивач стверджує, що на виконання умов договору поставки № 82/06 від 01 квітня 2011 року 04.05.2011 ТОВ Валтекс було отримано від ТОВ ТД Трейдстар товар на загальну суму 78 611,39 грн., в т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковими накладними № 585, № 598.

У той же час, на підтвердження отримання вказаного товару від контрагента Товариством надано завірену копію видаткової накладної від 04.05.2011 №117 на загальну суму 78 611,39 грн., в т.ч. ПДВ 13 101,90 грн.

Як слідує з матеріалів справи, розбіжності у первинних документах виникли у звязку з тим, що товари, які закуповуються підприємством, зберігаються на різних складах, а саме склад сировини і комплектуючих, склад взуття, склад одягу. Отже, товари отримані за видатковою накладною від 04.05.2011 № 117 на суму 78611,39 грн., оприбутковані на різні склади підприємства, що оформлено двома прибутковими накладними № 585 на суму 1534,45 грн. та № 598 на суму 77076,94 грн.; товари, отримані за видатковою накладною від 06.07.2001 на суму 326436,71 грн., оприбутковані на різні склади підприємства, що оформлено двома прибутковими накладними № 842 на суму 91184,48 грн. та № 841 на суму 235252,23 грн.

Крім того, на підтвердження правомірності включення зазначеної суми ПДВ до податкового кредиту за травень 2011 року позивачем надано копію податкової накладної від 04.05.2011 №117 та банківські виписки з реквізитами банківської установи, з яких вбачається, що 20.06.2011 Товариством по договору № 82/06 здійснено часткову оплату в розмірі 45 000,00 грн. і 23.06.2011 на рахунок ТОВ ТД Трейдстар здійснено часткову оплату в розмірі 33 611,39 грн.

Таким чином, позивачем доведено факт перерахування коштів у сумі 78 611,39 грн. на користь ТОВ ТД Трейдстарв межах договору № 82/06 від 01 квітня 2011 року.

Також суд зазначає, що на виконання умов договору поставки від 04 квітня 2011 року 04.05.2011 ТОВ Валтекс було отримано від ТОВ Альфакомтрейд товар на загальну суму 459 105,04 грн., у т.ч. ПДВ, а також, 06.07.2011 позивачем отримано від ТОВ Альфакомтрейд товар на загальну суму 235 252,23 грн., у т.ч. ПДВ, та товар на загальну суму 91 184,48 грн., у т.ч. ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № АЛ-0000097.

На підтвердження правомірності включення зазначеної суми ПДВ до податкового кредиту за травень 2011 року позивачем надано копію податкової накладної від 04.05.2011 №119 на суму 459 105,04 грн., в т. ч. ПДВ 76 517,51 грн. та податкової накладної від 27.09.2011 на загальну суму 326 436,71 грн.

З матеріалів справи слідує, що в оплату за придбаний товар 21.06.2011 позивачем на користь ТОВ Альфакомтрейд здійснено перерахунок в розмірі 170 000,00 грн., 23.06.2011 в розмірі 266 388,61 грн., 25.06.2011 в розмірі 22 716,43 грн., 06.07.2011 в розмірі 187 000,00 грн., 06.07.2011 в розмірі 8 000,00 грн., 11.08.2011 в розмірі 70 000,00 грн., 16.08.2011 в розмірі 395 000,00 грн.

З наявних у матеріалах справи додатків №5 до декларацій з ПДВ за квітень, травень та липень вбачається, що вказані вище податкові накладні в межах договорів з контрагентами ТОВ Інсатбуд, ТОВ ТД Трейдстар, ТОВ Альфакомтрейд позивачем включено до реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, та, відповідно, на їх підставі сформовано податковий кредит

Окрім викладеного, на підтвердження реальності отримання товарів за описаними договорами та відповідно до отриманих податкових накладних позивачем надано копії подорожніх листів вантажного автомобіля від 28.04.2011 №074221, від 04.05.2011 б/н, від 06.07.2011 №074449.

Із вказаних подорожніх листів вбачається, що протягом вказаних дат вантажний автомобіль марки Богдан або ГАЗ перебував у розпорядженні позивача та рухався по маршруту м. Київ - м. Біла Церква.

Водночас, на підтвердження отримання товарів та реальності договорів поставки, купівлі-продажу раніше судом досліджувалися оригінали прибуткових накладних, зокрема, від постачальника ТОВ ТД Трейдстарвід 04.05.2011 № ВТ-0000585 на суму 1 534,45 грн., в т.ч. ПДВ 255,74 грн., і від 04.05.2011 №ВТ-0000598 на суму 77 076,94 грн., в т.ч. ПДВ; від постачальника ТОВ Інсатбудвід 28.04.2011 №ВТ-0000519 на суму 424 299,51 грн., в т.ч. ПДВ, від 04.05.2011 №0000584 на суму 410 000,00 грн., в т.ч. ПДВ; від постачальника ТОВ Альфакомтрейд від 04.05.2011 №ВТ-0000586 на суму 459 105,04 грн., в т.ч. ПДВ 76 517,51 грн., від 06.07.2011 №ВТ-0000842 на суму 91 184,48 грн., в т.ч. ПДВ, від 06.07.2011 №ВТ-0000841 на суму 235 252,23 грн., в т.ч. ПДВ 39 208,71 грн.

Також судом на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України були допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які підтвердили реальність договорів поставки та пояснили, що підприємство купувало товар у зазначених контрагентів, яких було знайдено через Інтернет. Товариство працює з багатьма постачальниками, серед яких були ТОВ Інсатбуд, ТОВ ТД Трейдстар та ТОВ Альфакомтрейд, перед підписанням договору у контрагентів витребовувався сертифікат якості товару. Крім того, оплата по договору здійснювалася після доставки товару. Також свідки зазначили, що у Товариства є свій власний транспорт, який використовується у підприємницькій діяльності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який був чинним у 2010 році, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пп. 7.2.1, 7.2.6, 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За приписами п.п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями(іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, суд звертає увагу, що у 2010 році законодавцем було визначено єдину підставу виникнення права у платника податку на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених Законом України «Про податок на додану вартість», та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником податку на додану вартість.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що на момент надання податкових накладних контрагенти позивача не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, а тому не мали права виписувати податкові накладні. У той же час позивачем доведено проведення розрахунків за придбаний товар та існування у нього на момент проведення перевірки, податкових накладних, виписаних його контрагентами.

У свою чергу, право платника податку на додану вартість на отримання податкового кредиту не пов'язано зі сплатою особою, що видала податкову накладну, своїх податкових зобов'язань перед бюджетом, а також із порушенням правил ведення бухгалтерського та податкового обліку.

З огляду на викладене, суд вважає помилковими висновки податкового органу щодо збільшення сум податкового зобов'язання позивача з податку на додану вартість з тих підстав, що його контрагенти не виконали свого зобов'язання щодо декларування та сплати названого податку до бюджету, оскільки це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для таких осіб.

Така позиція суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішення від 22 січня 2009 року у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії» (заява N 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Щодо правомірності збільшення суми податкового зобов'язання позивача по податку на додану вартість за період 2011 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пп. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п.п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як слідує з абзацу другого п.п. 201.10. ст. 201 названого кодексу, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до положення п. 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

До платників податку, для яких на дату виписки накладної цим підрозділом не запроваджено обов'язковість реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, не застосовуються норми абзаців восьмого і дев'ятого пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу.

Отже, податкові накладні, виписані контрагентами позивача у 2011 році, а саме ТОВ «Інсатбуд», ТОВ «ТД «Трейдстар»та ТОВ «Альфакомтрейд», не передбачали сплату податку на додану вартість понад встановлений п. 11 ліміт на дату їх надання, а тому і обовязку щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у них не було.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень будь-яких заперечень проти позову не надав та не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідно, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки висновки податкового органу про відсутність реального здійснення операцій по взаємовідносинах позивача з його контрагентами, які покладено в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, є безпідставними та непідтвердженими жодними доказами.

Відповідно до ст. 97 КАС України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач з клопотанням про відшкодування судових витрат до суду не звертався, дане питання при прийнятті рішення у справі судом не розглядається.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69-72, 86, 97, 98, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської ОДПІ Київської області від 13.02.2012 № 232.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.