Справа № 2а-13758/11/1370
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2012-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2012 р. м. Львів № 2а-13758/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Панчишин Н.Я., представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Віардо»до державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віардо»(далі ТОВ «Віардо») звернулося до суду з позовом, просить скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова (ДПІ у Шевченківському районі м. Львова) № /26650 від 24 жовтня 2011 року, згідно якого визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 3549 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зобовязання зі сплати ПДВ за січень 2010 року у сумі 17745 грн. виконав своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою. Відтак, податковий орган в акті перевірки від 13.10.2011 року дійшов помилкового висновку про зарахування платежу від 01.03.2010р. в сумі 17745 грн. в погашення податкових зобовязань згідно «рішення податкового органу про розгляд скарги від 17.12.2009р. № 21832/10/2», а не згідно податкової декларації з ПДВ за січень 2010 року. Звертає увагу суду, що згадане рішення від 17.12.2009р. винесене в процедурі адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення № /0/16413 від 16.07.2009 року про визначення ТОВ «Віардо»грошового зобовязання з ПДВ на суму 25563,30 грн. Оскільки податкове повідомлення - рішення № /0/16413 від 16.07.2009 року постановою Львівського окружного адміністративного суду № 2а-202/10/1370 від 09.06.2010р. скасоване, то визначене в ньому грошове зобовязання є неузгодженим та не має статусу податкового боргу. Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача повідомив суд, що позов не визнає, просив надати час для підготовки обґрунтованих заперечень та витребуваних судом доказів. В подальшому тричі не прибув до суду без поважних причин, письмових заперечень на позов, доказів на підтвердження законності оскаржуваного рішення не надав. Суд на підставі ст.ст. 71, 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалив розглянути справу без відповідача на підставі наявних доказів.

Суд заслухав пояснення позивача, дослідив долучені до матеріалів справи докази та встановив такі фактичні обставини справи:

За результатами документальної невиїзної (камеральної) перевірки податкової звітності ТОВ «Віардо»ДПІ у Шевченківському районі м. Львова 06 липня 2009 року складено акт № 1189/226/15-2/30275880, на підставі висновків якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.07.2009 року №/0/16413 про визначення грошового зобовязання з ПДВ в сумі 25563,30 коп. В процедурі адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення від 16.07.2009 року було залишено без змін; вказана процедура завершилася 17.12.2009 року надісланням платнику Рішення про розгляд заяви № 21832/10/25-005/538 (а.с. 38). ТОВ «Віардо»продовжило процедуру оскарження податкового повідомлення - рішення в судовому порядку. Постановою Львівського окружного адміністративного суду № 2а-202/10/1370 від 09.06.2010р. податкове повідомлення-рішення від 16.07.2009 року № /0/16413 про донарахування ТОВ «Віардо» 25563,30 грн. скасоване (а.с. 8-10).

18 лютого 2010 року ТОВ «Віардо»подало до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова податкову декларацію з ПДВ за січень 2010 року, згідно рядка 27 якої сума ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет за підсумками звітного періоду, становить 17745 грн. (а.с.12-16). 01 березня 2010 року ТОВ «Віардо»перерахувало в бюджет 17745 грн. з призначенням платежу «ПДВ за січень 2010р.», що підтверджується банківською випискою (а.с.11).

13 жовтня 2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова провела перевірку «дотримання вимог п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»ТОВ «Віардо» за період з 23.12.2009р. по 01.03.2010р.», за наслідками якої склала акт № 2662/359/15-2/30275880 (далі акт від 13.10.2011р.). Згідно з цим актом, під час перевірки орган ДПС встановив несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 17745 грн., чим порушено пп. 5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Суть порушення, як вбачається зі змісту акта перевірки від 13 жовтня 2011 року, полягала у тому, що платником порушено граничний строк сплати узгодженого податкового зобовязання в сумі 17745 грн., яке повинно було бути сплачено до 17.12.2009 року на підставі Рішення податкового органу про розгляд скарги від 17.12.2009 року № 21832/10/25-005/358, а фактично сплата відбулась 01.03.2010 року у сумі 17745 грн. З наведених мотивів податковий орган дійшов висновку, що сплата узгодженої суми податкового зобовязання здійснена з простроченням у кількості 68 днів.

На підставі висновків акта перевірки від 13 жовтня 2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова винесла податкове повідомлення-рішення № /26650 від 24 жовтня 2011 року (а.с. 5), яким на підставі статті 126 Податкового кодексу України за затримку на 68 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобовязання в розмірі 17745 грн. визначено ТОВ «Віардо»штраф у розмірі 20% від названої суми, що становить 3549 грн.

При вирішенні спору суд керувався наступними нормативними положеннями:

Стаття 67 Конституції України зобовязує кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 01.01.2011 року (станом на дату виникнення спірних правовідносин) спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобовязань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обовязкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовим фондами»№ 2181ІІІ від 21 грудня 2000 року (далі Закон № 2181).

Відповідно до підп. 4.1.1, 4.1.4 п. 4.1 статті 4 Закону України № 2181 платник податків самостійно обчислює суму податкового зобовязання, яку зазначає у податковій декларації, крім випадків, передбачених підпунктом «г»підпункту 4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї статті. Податкова декларація подається за базовий податковий (звітний) період, у даному випадку таким є календарний місяць (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), протягом 20 календарних, днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з пункту 5.1, підп. 5.3.1 пункту 5.3, підп. 5.4.1 п. 5.4 статті 5 Закону № 2181, податкове зобовязання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підп. 4.1.4 п. 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. Узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків. Відповідно до підп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобовязання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Відповідно до підп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Перелік джерел самостійної сплати податкового зобовязання або податкового боргу, а також джерела погашення податкового боргу за рішенням органу стягнення визначено у ст. 7, згідно з якою джерелами самостійної сплати податкових зобовязань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Податкове зобов'язання або податковий борг погашається виключно коштами, які вносяться до відповідного бюджету у гривнях. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобовязань і погашення податкового боргу.

Відповідно до підпункту 7.7 статті 7 Закону № 2181 податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобовязань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обовязковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з пункту 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України»від 20 травня 1999 року за № 679ХIV, Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками. Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року № 22, передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. Згідно з пунктом 3.8 цієї Інструкції, реквізит «призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіжні документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, до набрання чинності ПК України, право визначати призначення платежу належало виключно платнику податку, а тому суми податкових зобовязань або податкового боргу, з урахуванням вимог підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону № 2181, слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобовязань або податкового боргу, які визначив саме платник податку.

Чинним з 01 січня 2011 року Податковим кодексом України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків (абз. 1 пункту 87.9 ст.87 ПК України). Відповідно до п. 126.1 ст.126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах, зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При вирішенні спору суд виходить з наступного:

Органи державної податкової служби наділені повноваженнями змінювати визначене платником податку призначення платежу після набрання чинності Податковим кодексом України з 01 січня 2011р. Отже, з урахуванням норми статті 58 Конституції України, такі повноваження податкового органу стосуються платежів, що здійснені платником податку після 01 січня 2011 року. Оскільки спірні правовідносини (щодо оскарження податкового повідомлення-рішення, прийнятого в 2009 році, декларування податкових зобовязань з ПДВ за січень 2010 року, спливу граничних строків сплати вказаних зобовязань, факт їх сплати тощо) виникли до цієї дати, то підстав для застосування до них норм статей 86, 126 Податкового кодексу України немає. Суд при оцінці спірних правовідносин застосовує закон, що діяв на момент їх виникнення, а саме Закон № 2181.

Щодо застосування підпункту 7.7. статті 7 Закону № 2181 Вищий адміністративний суд України у листі № 358/13/13-09 від 17.03.2009 року звернув увагу адміністративних судів на те, що Законом №2181 було визначено вичерпний перелік заходів, які може вживати контролюючий орган з метою погашення платниками податків податкового боргу, і серед яких не передбачено зарахування поточних платежів в рахунок погашення боргів минулих періодів шляхом зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Законом України «Про державну податкову службу»орган ДПС також не наділений таким правом. У разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків. За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

З долученої до матеріалів справи банківської виписки вбачається, що ТОВ «Віардо»01 березня 2010 року перерахувало до бюджету 17745 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за січень 2010 року». Таким чином, платник податку своєчасно і в повному обсязі сплатив задекларовані податкові зобовязання з ПДВ за січень 2010 року у сумі 17745 грн., що виникли у звязку з визначенням такої суми як податкового зобовязання у рядку 27 податкової декларації з ПДВ за січень 2010 року.

Вищеописана сплата жодним чином не стосується правовідносин, які виникли на підставі рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про розгляд заяви від 17.12.2009 року № 21832/10/25-005/358, а тому висновки акта перевірки від 13 жовтня 2010 року щодо несвоєчасної сплати податкових зобовязань не ґрунтуються на законі та є наслідком неправомірної зміни податковим органом визначеного платником податку призначення платежу.

Суд також враховує, що податкове повідомлення-рішення від 16.07.2009 року № /0/16413 про донарахування ТОВ «Віардо»25563,30 грн., в процедурі адміністративного оскарження якого прийняте «рішення податкового органу про розгляд скарги від 17.12.2009р. № 21832/10/25-005/538», скасоване постановою суду № 2а-202/10/1370 від 09.06.2010р. Вказана постанова суду не набрала законної сили, а отже податкове зобовязання у сумі 25563,30 грн. є неузгодженим. Наведене додатково підтверджує протиправність висновків податкового органу, оскільки проведену платником сплату зараховано в погашення неузгодженого податкового зобовязання.

Суд також встановив, що ДПІ у Шевченківському районі м. Львова в 2010 році провела планову виїзну перевірку ТОВ «Віардо»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.03.2010 року, за результатами якої складено Акт від 31.05.2010 року № 691/131/23-118/30275880. Зі змісту акта від 31.05.2010 р. не вбачається порушення ТОВ «Віардо»строків сплати узгоджених податкових зобовязань з ПДВ. Відповідач не надав суду будь-яких розпорядчих документів, на підставі яких проводилася повторна перевірка ТОВ «Віардо»за період з 23.12.2009р. по 01.03.2010р., охоплений попередньо проведеною плановою перевіркою. Більше того, стаття 75 ПК України, чинна на дату проведення перевірки, не передбачає такого виду перевірки як «перевірка дотримання вимог п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів.

Прийняте на підставі помилкових та протиправних висновків акта перевірки від 13 жовтня 2011 року податкове повідомлення рішення № /26650 від 24 жовтня 2011 року не відповідає встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з Державного бюджету на його користь.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова № /26650 від 24.10.2011 року.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 09 квітня 2012 року.

Суддя Москаль Р.М.