Справа № 464/3750/15-а,2-а/464/108/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 р. Справа № 876/8229/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі міста Львова на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі міста Львова про визнання дій протиправними, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, яким просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати їй підвищення до пенсії як реабілітованій особі в розмірі, визначеному п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобовязати відповідача нараховувати та виплачувати їй з 01.01.2013 року надбавку до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 08 липня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено п. «г» ч. 1 ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.11.2014 року, з урахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Отже, на думку суду, Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова протиправно виплачувало позивачу підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено п. «г» ч. 1 ст. 77 зазначеного Закону. Водночас суд зазначив, що оскільки ОСОБА_1 було репресовано та реабілітовано саме як члена сім'ї ОСОБА_2, підвищення до її пенсії повинне виплачуватись в розмірі не 50%, а 25% мінімальної пенсії за віком. Крім того, суд дійшов висновку, що оскільки позивач звернулась до суду з даним позовом 06.05.2015 року, позовні вимоги позивача слід задовольнити в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме з 06.11.2014 року.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати і прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратив чинність. Також апелянт зазначає, що державні соціальні стандарти можуть бути визначені актами Кабінету Міністрів України, що розяснено в рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 1-11/2012, а тому підвищення до пенсії правомірно виплачується позивачу в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654, а саме у розмірі 43,52 грн.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як член сім'ї ОСОБА_2 30.01.1950 року за рішенням Особливої наради при МБД СРСР була примусово виселена з с. Глібовичі-Свіржські Перемишлянського (Бібрського) району Львівської області на спецпоселення в Амурську область РСФСР, з якої була звільнена 16.07.1958 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивач був реабілітований з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 21.04.1992 року № 4/5-12239.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Галицькому районі міста Львова як одержувач пенсії за віком та отримує, зокрема, підвищення до пенсії як примусово переселений член сім'ї реабілітованих у розмірі 42,53 грн. на місяць відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Проте відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п. 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного Закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Однак всупереч вимогам наведених норм відповідач, як зазначено вище, не здійснював виплати позивачу даного підвищення у розмірі, передбаченому Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 було репресовано та реабілітовано саме як члена сім'ї ОСОБА_2 (мати), вона має право на отримання підвищення до пенсії згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, а не в розмірі 50%.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при обчисленні підвищення до пенсії позивача слід виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки згідно з чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами цієї статті, а іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на підвищення до пенсії відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 04.04.2012 року, з урахуванням виплачених сум.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі цих виплат.

Так само не мають строку та обмеження в часі передбачені законодавством надбавки, підвищення чи інші доплати до пенсії, в тому числі підвищення до пенсії, встановлене п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а її нарахування і виплату органи Пенсійного фонду України зобовязані здійснювати в розмірі, передбаченому цією нормою, до настання обставин, з якими законодавство повязує зміну або припинення порядку та/чи розміру таких виплат.

Крім того, відсутність бюджетного фінансування відповідних виплат не може бути підставою невиконання відповідним субєктом владних повноважень покладених на нього обовязків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 1-11/2012, виходячи з наступного.

Даним рішенням, зокрема, розяснено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону повязані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однак зазначена вище постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» не містить посилання на нормативно-правові акти вищої юридичної сили, на підставі яких вона прийнята, зокрема, Бюджетний кодекс України, закони про Державний бюджет України на відповідний рік та інші закони, в тому числі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, безпідставними є доводи відповідача про втрату чинності п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки дана норма як на час виникнення спірних правовідносин, так і на даний час є чинною.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі міста Львова залишити без задоволення.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 08 липня 2015 року у справі № 464/3750/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі міста Львова про визнання дій протиправними, зобовязання нарахувати та виплатити підвищення до пенсії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді В.В. Святецький

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 22.12.2015 року