Справа № 821/3630/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3630/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача Мєнькова А.В. та Сучкової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій протиправними,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області (далі - відповідач, Цюрупинська РДА), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо витребування передбачених п.66 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866 "Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини" (далі - Порядок №866) документів для надання дозволу на придбання малолітньому синові ОСОБА_1 2006р.н. житлового будинку та надання повноважень для підписання від його імені договору купівлі-продажу при нотаріальному оформленні та інших необхідних для цього правочину документів;

- визнати протиправною відмову Цюрупинської РДА, оформлену протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини №11 від 09.10.2015р. у наданні дозволу на придбання малолітньому синові ОСОБА_1 2006р.н. житлового будинку та надання повноважень для підписання від його імені договору купівлі-продажу при нотаріальному оформленні та інших необхідних для цього правочину документів;

- визнати протиправними дії відповідача, які виразились у порушенні строків розгляду заяви позивача від 07.09.2015р. про надання вищезгаданого дозволу.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. 07 вересня 2015р. позивач звернувся до Цюрупинської РДА як органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу на придбання своєму синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та надання повноважень підписати за сина договір купівлі-продажу при нотаріальному оформленні та інші необхідні для цього правочину документи. Відповідач тривалий час не розглядав по суті цю його заяву, витребовуючи у позивача документи за переліком, передбаченим Порядком №866. В подальшому відповідач рішенням, оформлений протоколом комісії з питань захисту прав дитини Цюрупинської РДА від 09.10.2015р. №11 відмовив позивачу у наданні відповідного дозволу.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо витребування у нього документів, передбачених п.66 Порядку №866 з тих підстав, що надання таких документів передбачено виключно у випадку відчуження належного дитині майна, а в даному випадку позивач навпаки, має на меті придбати дитині житло.

Також позивач вважає протиправною мотивовану пунктом 6 частини 5 статті 177 Сімейного кодексу України відмову йому у наданні дозволу на придбання від імені дитині нерухомого майна, посилаючись на те, що існування між батьком дитини та третіми особами судового спору стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернувся батько дитини є підставою для відмови у наданні відповідного дозволу лише у випадку, коли таке майно належить дитині і планується його відчуження, в той час позивач має намір придбати нерухоме майно і воно ще не знаходиться у власності дитини.

Крім того позивач вказує, що відповідач розглянув його заяву від 07.09.2015р. лише 09.10.2015р., тобто з порушенням місячного строку, установленого ст.20 Закону України "Про звернення громадян", що на його думку є протиправним.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач надав письмові заперечення на позов, у яких просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржені дії вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, відповідач вказує, що згідно п.3 Порядку №866 органами опіки та піклування є, зокрема, районні держадміністрації, які відповідно до законодавства провадять діяльність із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад. У Порядку №866 відсутня пряма норма, яка регламентує процедуру надання батькам малолітньої дитини дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна у випадку його придбання, але подібні правовідносини регулюються п.п.66, 67 вказаного Порядку і тому вони були застосовані відповідачем при вирішенні спірного питання поряд із нормами ст.177 Сімейного кодексу України. У зв'язку з цим відповідач зазначає, що позивачем при зверненні не було надано повного пакету документів, необхідність подачі яких установлена п.п.66, 67 Порядку №866, тому він правомірно витребовував у позивача документи, яких не вистачало для прийняття рішення. Також відповідач вказує, що в ході розгляду заяви позивача були установлені обставини існування судового спору між ОСОБА_1 та третіми особами з приводу нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого він звернувся, що відповідно до п.6 ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України є безумовною підставою для відмови у наданні відповідного дозволу. Щодо строків розгляду заяви позивача Цюрупинська РДА вказує на те, що виходячи з положень законодавства, яке регламентує діяльність органів опіки та піклування, безпосереднім обов'язком відповідача було перевірити всі обставини справи, пов'язаної із захистом інтересів неповнолітніх дітей у зв'язку з намірами позивача придбати від імені свого малолітнього сина нерухоме майно. Тому відповідач був змушений витребовувати у позивача документи, з'ясовувати інформацію про реєстрацію неповнолітніх дітей за адресою нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого він звернувся, отримувати відомості щодо наявності судового спору між ОСОБА_1 та третіми особами стосовно згаданого нерухомого майна, оскільки до Цюрупинської РДА звернулась громадянка ОСОБА_5, яка повідомила про факт звернення нею до суду із позовом про визнання права власності на це майно. Відповідач вказує, що 24.09.2015р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Цюрупинської РДА головою райдержадміністрації усно було продовжено термін розгляду заяви позивача від 07.09.2015р., остаточне рішення за цією заявою правомірно прийнято у межах максимального терміну, встановленого ст.20 Закону України "Про звернення громадян".

Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом на підставі Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 установлено, що позивач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом встановлено, що позивач 07.09.2015р. звернувся до органу опіки та піклування - Цюрупинської РДА із заявою про надання дозволу на придбання своєму синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та надання повноважень підписати за сина договір купівлі-продажу при нотаріальному оформленні та інші необхідні для цього правочину документи.

До цієї заяви позивачем було долучено копії:

свідоцтва про народження дитини;

власного паспорту;

свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_6 1969 р.н.;

довіреності на право представництва інтересів громадянки ОСОБА_6.

Розгляд поданих позивачем документів розпочався на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Цюрупинської РДА, яке відбулось 24.09.2015р. та оформлено протоколом №10. На цьому засіданні вирішено перенести розгляд цього питання на іншу дату та розглянути на черговому засіданні у жовтні 2015 року у зв'язку з відсутністю даних про наявність або відсутність зареєстрованих дітей віком до 18 років за адресою АДРЕСА_1.

24.09.2015р. до відповідача надійшло звернення громадянки ОСОБА_5, в якому повідомлено про існування судового спору про право на спадщину за заповітом та про право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, який виник між цією громадянкою та ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

30.09.2015р. за №01-26/6-3228 відповідачем зроблено письмовий запит до Цюрупинського районного суду Херсонської області щодо надання інформації про знаходженні в провадженні суду цивільних справ з приводу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Листом Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.10.2015р. №7054 відповідачу надано інформацію про надходження 28.09.2015р. до суду позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання довіреності та свідоцтва про спадщину недійсними, а також заяви про забезпечення позову, які знаходяться в провадженні судді Заславець Н.В.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Цюрупинської РДА, яке відбулось 09.10.2015р. та оформлено протоколом №11 позивачу відмовлено у надані дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1.

За змістом витягу з протоколу №11 від 09.10.2015р. підставою для прийняття такого рішення з посиланням на лист Цюрупинського районного суду Херсонської області від 01.10.2015р. №7054 та приписи п.6 ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України вказано існування між ОСОБА_1 та третіми особами судового спору стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернувся позивач.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Охорона дитинства в Україні визначена законодавством як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері (преамбула Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001р. №2402-III).

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні (ст.2 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001р. №2402-III).

Статтями 17, 18 цього ж Закону визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Отже, вказаними правовими нормами передбачено обов'язковість попереднього отримання батьками дитини у органів опіки та піклування дозволу на укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, а згадані органи обтяжені обов'язком здійснювати контроль за додержанням батьками майнових та житлових прав в тому числі й при купівлі нового житла.

Аналогічні норми наведені і у ст.177 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав:

укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири;

видавати письмові зобов'язання від імені дитини;

відмовлятися від майнових прав дитини.

Слід зазначити, що Сімейний кодекс України поряд із Законом України "Про охорону дитинства" є спеціальним законом, який визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів (ст.1 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із п.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за №282/20595, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Правочини від імені неповнолітніх, а також від імені осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника та з дозволу органу опіки та піклування.

Порядок отримання дозволу на вчинення правочинів щодо майнових прав дитини установлений ст.177 Сімейного кодексу України та пунктами 66, 67 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866 "Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини".

У зв'язку з цим слід звернути увагу на те, що вказані нормативні акти не містять конкретної правової регламентації відносин щодо надання дозволу батькам на вчинення від імені малолітньої дитини правочину, спрямованого на набуття нею права власності на нерухоме майно.

Так, частинами 4 - 6 статті 177 Сімейного кодексу України та пунктами 66, 67 Порядку №866 урегульована процедура надання або відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке вже перебуває у власності дитини.

Тому суд враховує положення ст.ст.7, 8, 10 Сімейного кодексу України, згідно яких сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами; сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

У зв'язку з цим суд вважає, що порівняльний аналіз усіх вищенаведених правових норм дозволяє прийти до висновку, що оскільки позивач звернувся до відповідача як до органу опіки та піклування з приводу придбання своєму малолітньому синові нерухомого майна, а такий правочин передбачає обов'язкове нотаріальне посвідчення, то відповідно на спірні правовідносини поширюється дія норм ст.ст.17, 18 Закону України "Про охорону дитинства" та ст.177 Сімейного кодексу України і п.п. 66, 67 Порядку №866.

Так як п.п. 66, 67 Порядку №866 установлені вимоги щодо переліку документів, які повинні надаватись органу опіки та піклування для вирішення питання про отримання дозволу на вчинення правочинів щодо майнових прав дитини, то суд вважає, що оскаржені дії Цюрупинської РДА стосовно витребування у позивача певних документів з такого переліку є правомірними, а позовні вимоги в цій частині - необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд враховує, що за змістом норм ст.ст.17, 18 Закону України "Про охорону дитинства" та ст.177 Сімейного кодексу України і п.п. 66, 67 Порядку №866 прийняття рішення про надання або відмову у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо майнових прав дитини належить до виключної компетенції органу опіки та піклування.

За визначенням, наданим ст.56 Цивільного кодексу України, п.3 Порядку №866 та п.1.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999р. №34/166/131/88 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.06.1999р. за №387/3680), Органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад.

Як установлено судом, безпосередньо Цюрупинською РДА як органом опіки та піклування не приймалось рішень за результатами розгляду звернення позивача від 07.09.2015р. про надання дозволу на вчинення правочинів щодо майнових прав дитини.

Вказані обставини визнали представники відповідача у судовому засіданні.

Натомість відмову позивачу у наданні відповідного дозволу прийнято рішенням комісії з питань захисту прав дитини Цюрупинської районної державної адміністрації, яке оформлено протоколом №11 від 09.10.2015р.

Зазначена комісія діє на підставі затвердженого розпорядженням голови Цюрупинської РДА від 17.02.2015р. №45 Положення, відповідно до п.1 якого вона є консультативно-дорадчим органом.

Аналогічно визначений правовий статус комісії з питань захисту прав дитини як консультативно-дорадчого органу і Типовим положенням про комісію з питань захисту прав дитини, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866.

Однак відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що комісія з питань захисту прав дитини Цюрупинської районної державної адміністрації у даному випадку не має ознак суб'єкта владних повноважень, а прийняте нею рішення, яке оформлено протоколом №11 від 09.10.2015р., не є рішенням суб'єкта владних повноважень і не створює для позивача безпосередньо юридичних наслідків.

Таким рішенням у спірних правовідносинах може бути виключно рішення, прийняте Цюрупинською РДА як органом опіки та піклування, утім судом вже встановлено, що воно відповідачем не приймалось.

З цього приводу суд звертає увагу, що відповідно до ст.ст. 2, 3 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 17 КАС України визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ.

Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

У зв'язку з цим слід зазначити, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього; судовому захисту у передбаченому КАС України порядку підлягають виключно порушені або оспорені права позивача - фізичної чи юридичної особи; порушення таких прав відбувається з боку суб'єкта владних повноважень та повинно бути наслідком прийняття ним по відношенню до позивача юридично значимих рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності.

Як зазначено Конституційним Судом України у п.4.1 рішення від 14 грудня 2011р. №19-рп/2011, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З огляду на положення ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 55 Конституції України, ст.6 КАС України, кожен має право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Як зазначено в абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Однак реалізація права на звернення до суду не гарантує обов'язкового і ефективного поновлення прав особи, якщо таке право, на захист якого подано позов, насправді не порушено.

Враховуючи наведене, обов'язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних або юридичних осіб є одночасна наявність двох факторів:

існування публічно-правових відносин між позивачем - фізичною (юридичною) особою та відповідачем - суб'єктом владних повноважень;

наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

Враховуючи вищевикладене і те, що комісія з питань захисту прав дитини Цюрупинської районної державної адміністрації у конкретних спірних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, а прийняте нею рішення, яке оформлено протоколом №11 від 09.10.2015р., не є рішенням Цюрупинської РДА як органу опіки та піклування і суб'єкта владних повноважень, то позовні вимоги щодо визнання такого рішення протиправним є необґрунтованими і в цій частині задоволенню не підлягають.

У той же час суд приходить до висновку про порушення прав позивача фактом не прийняття Цюрупинською РДА рішення за наслідками розгляду його заяви від 07.09.2015р.

За змістом ст.177 Сімейного кодексу України і п.п. 66, 67 Порядку №866 надання дозволу на вчинення правочинів щодо майнових прав дитини або відмова у його наданні відбувається шляхом прийняття органом опіки та піклування рішення протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви.

Враховуючи викладене, відповідач був обтяжений обов'язком протягом одного місяця з дня надходження заяви позивача від 07.09.2015р. прийняти одне з рішень, передбачених ст.177 Сімейного кодексу України і п.п. 66, 67 Порядку №866.

За таких обставин суд вважає, що позивач, оскарживши рішення комісії з питань захисту прав дитини Цюрупинської районної державної адміністрації, яке не створює безпосередньо належних юридичних наслідків, обрав не належний спосіб захисту своїх прав.

Належним способом захисту в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви позивача від 07.09.2015р. та покладення на нього обов'язку розглянути цю заяву та прийняти одне з рішень, передбачених законодавством.

Підсумовуючи викладене, суд з урахуванням положень ст.ст.11, 105, 162 КАС України приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою повного захисту прав, свобод і інтересів позивача та визнання протиправною бездіяльності Цюрупинської РДА щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 вересня 2015 року про надання дозволу на придбання своєму синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а також покладення на відповідача обов'язку розглянути цю заяву позивача у відповідності до вимог законодавства і прийняти за наслідками такого розгляду одне з рішень, передбачених ст.177 Сімейного кодексу України та Порядком №866.

Тобто позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача, які виразились у порушенні передбачених Законом України "Про звернення громадян" строків розгляду заяви позивача від 07.09.2015р. про надання вищезгаданого дозволу, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері охорони дитинства з приводу гарантування і захисту соціально-економічних прав та інтересів дитини - малолітнього сина позивача.

У даному конкретному випадку ці відносини регулюються нормами Конституції України, Сімейного кодексу України, Законів України "Про охорону дитинства", "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", Порядку №866, які є спеціальним законодавством у цій сфері.

На противагу цьому Закон України "Про звернення громадян", про порушення відповідачем якого вказує позивач, регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Порушене позивачем у заяві від 07.09.2015р. питання надання дозволу на вчинення правочину щодо майнових прав дитини повинно вирішуватись у порядку та строки, які визначені спеціальним законодавством, тобто Сімейним кодексом України, Законом України "Про охорону дитинства", Порядком №866, а не Законом України "Про звернення громадян".

Крім того, зі змісту вказаної заяви позивача не вбачається, що вона подана в порядку, передбаченому саме Законом України "Про звернення громадян".

За таких обставин суд не вбачає підстав для висновку про протиправність дій відповідача щодо порушення передбачених Законом України "Про звернення громадян" строків розгляду заяви позивача від 07.09.2015р., враховуючи також те, що судом при вирішенні цього спору вже визнано протиправну бездіяльність Цюрупинської РДА щодо розгляду вказаної заяви, яка в тому числі виразилась і у порушенні строків її розгляду, але які установлені спеціальним законодавством.

Отже позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст.72 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Цюрупинської РДА щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 вересня 2015 року про надання дозволу на придбання своєму синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а у задоволенні решти вимог про визнання протиправними дій слід відмовити. При цьому наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та покладення на відповідача обов'язку розглянути вказану заяву позивача у відповідності до вимог законодавства і прийняти за наслідками такого розгляду одне з рішень, передбачених ст.177 Сімейного кодексу України та Порядком №866.

Оскільки судом фактично задоволено одну з трьох позовних вимог, то за клопотанням позивача розподіл судових витрат слід здійснити в порядку, визначеному ст.94 КАС України, враховуючи, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1461,60 грн.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167, 267 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 вересня 2015 року про надання дозволу на придбання своєму синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Цюрупинську районну державну адміністрацію Херсонської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 вересня 2015 року про надання дозволу на придбання своєму синові ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та прийняти за наслідками розгляду одне з рішень, передбачених статтею 177 Сімейного кодексу України та Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп. за рахунок бюджетних асигнувань Цюрупинської районної державної адміністрації Херсонської області шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 січня 2016 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 10.3.3