Справа № 802/3943/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 січня 2016 р. Справа № 802/3943/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

20.11.2015 року приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" (далі - ПрАТ "Вінницяоблпаливо") звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ):

- від 19.11.2015 року № про збільшення підприємству грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 3400 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 850 грн.;

- від 19.11.2015 року № про збільшення підприємству грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 171 148 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 85 574 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за результатами планової виїзної перевірки ПрАТ "Вінницяоблпаливо" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року відповідачем складено акт № 2810/2202/01880670 від 06.11.2015 року, яким встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету в сумі 171 148 грн., та податку на прибуток в сумі 3400 грн. На підставі вказаного акту перевірки 19.11.2015 року відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які, на думку платника податків, є протиправними і такими, що підлягають скасуванню. Зокрема, позивач зазначає, що в акті перевірки відсутнє посилання на зміст порушення щодо заниження податку на прибуток, а висновки податкового органу в цій частині є необґрунтованими. Крім того, реальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ "Віст Групп Лімітед", ТОВ "РОСС-СТАЛЬ", ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" та ТОВ "Дарвугілля" повністю підтверджується сукупністю необхідних первинних бухгалтерських документів, які надавалися до перевірки та безпідставно не були взяті до уваги ревізорами. При цьому відповідач жодними належними і допустимим доказами не доводить своїх висновків про безтоварність спірних господарських операцій, а будує їх на припущеннях.

У судовому засіданні представники позивача повністю підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення відповідно до змісту позовної заяви, додатково зазначивши, що автомобільні ваги орендувалися підприємством у ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" на нетривалий строк з метою проведення контрольного зважування вугілля, яке у листопаді 2013 року постачалося на ПрАТ "Вінницяоблпаливо" постачальником ПП "ІВК-Постач" (м. Червоноград Львівської області). Таким чином, посилання в акті перевірки на те, що операція з оренди вказаних автомобільних ваг була здійснена не в межах господарської діяльності підприємства є надуманими та не відповідають дійсності. При цьому представники позивача просять суд також врахувати, що відповідач не заперечує факту здійснення цієї господарської операції, а лише ставить під сумнів використання даної послуги в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків.

Представник відповідача у судовому засіданні адміністративний позов заперечив з мотивів, викладених в наданих суду письмових запереченнях (а.с. 141-148, 166-167). Наполягає на тому, що при проведенні планової виїзної перевірки позивача і прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Вінницька ОДПІ діяла правомірно, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші здобуті у ході розгляду справи докази, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що ПрАТ "Вінницяоблпаливо" засноване відповідно до рішення 7 Конференції уповноважених орендарів Вінницького підприємства та наказу по регіональному відділенню Фонду державного майна України по Вінницькій області від 17.02.1997 року. Як юридична особа позивач зареєстрований 13.08.2004 року (ідентифікаційний код 01880670), на даний час перебуває на податковому обліку у Вінницькій ОДПІ та починаючи з 22.07.1997 року є платником податку на додану вартість.

З матеріалів справи слідує, що в період з 18.09.2015 року по 30.10.2015 року на підставі пп. 77.2 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання та наказів Вінницької ОДПІ № 2448 від 04.09.2015 року та № 2582 від 18.09.2015 року посадовими особами Вінницької ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ПрАТ "Вінницяоблпаливо" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складено акт № 2810/2202/01880670 від 06.11.2015 року (а.с. 10-39), яким зроблено висновки про порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201, п. 11 підрозділу 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" розділу ХХ Перехідних положень ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року на загальну суму 171 148 грн., в тому числі за листопад 2013 року на суму 1367 грн. та за серпень 2014 року на суму 169 781 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року на загальну суму 3400 грн., у тому числі за 2013 рік на суму 1298 грн., за 2014 рік на суму 2102 грн.

19.11.2015 року Вінницькою ОДПІ прийняті податкове повідомлення-рішення № про збільшення ПрАТ "Вінницяоблпаливо" грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 3400 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 850 грн. та податкове повідомлення-рішення № про збільшення підприємству грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 171 148 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 85 574 грн. (а.с. 40-41).

Вищезазначені рішення суб'єкта владних повноважень є предметом спору у цій адміністративній справі. Надаючи їм правову оцінку, суд виходить з таких мотивів.

Як встановлено контролюючим органом під час проведення перевірки, у 2014 році позивачем зайво включено в рядок 05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" собівартість придбаних у ТОВ "Віст Групп Лімітед" товарів, що не підтверджена відповідними первинними документами на загальну суму 11 680 грн., а також у 2013 році зайво включено в рядок 06.2 Декларації "Витрати на збут" витрати на оплату послуг, наданих ТОВ "РОСС-СТАЛЬ", що не пов'язані з господарською діяльністю підприємства на загальну суму 6833 грн. Крім того, позивачем безпідставно завищено податковий кредит по операціях з вищевказаними контрагентами на суму 3703 грн., в тому числі по ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" за листопад 2013 року на суму 1367 грн. та по ТОВ "Віст Групп Лімітед" за червень 2014 року на суму 2336 грн.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків Вінницької ОДПІ, суд зазначає, що згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України (тут і далі за текстом в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Водночас згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім того, в силу положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеними законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Судом встановлено, що у 2014 році ПрАТ "Вінницяоблпаливо" здійснило господарські операції з ТОВ "Віст Групп Лімітед" щодо придбання будівельних матеріалів та інструментів на загальну суму 14 016,48 грн., у тому числі ПДВ - 2336,08 грн.

Правомірність вчинення такої господарської операції позивач підтверджує первинними документами, а саме рахунком-фактурою № ГК-0150390 від 12.06.2014 року, видатковою накладною № ГК-0054897 від 13.06.2014 року, товарно-транспортною накладною № 8742 від 13.06.2014 року та податковою накладною № 161700 від 12.06.2014 року (а.с. 43-48).

Оплату за придбаний товар здійснено в повному обсязі згідно з платіжним дорученням № 2882 від 12.06.2014 року (а.с. 42).

Аналізуючи вищевказані документи суд враховує, що Податковий кодекс України не встановлює вимог до форми чи виду документів, які були б належні для цілей податкового обліку, тобто були обов'язковими для підтвердження формування податкового кредиту.

Відтак, підлягають застосуванню загальні вимоги до первинного документу, які встановлені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Надані позивачем документи є первинними документами у розумінні вимог статті 9 цього Закону та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірної господарської операції. При цьому співставленням даних, зазначених у таких документах, судом не встановлено будь-яких розбіжностей щодо обсягів, дати та вартості поставленого для ПрАТ "Вінницяоблпаливо" товару.

Таким чином, сукупність первинних, платіжних та інших документів, які зазвичай супроводжують відповідні господарські операції підтверджує фактичне здійснення поставки товару для позивача і не дає підстав для сумніву у їх реальності.

Крім того, факти виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, повинні викладатись в акті перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Натомість відповідачем не надано належної оцінки вищевказаним первинним документами, хоча, як вбачається з акту № 2810/2202/01880670 від 06.11.2015 року, вони надавалися до перевірки. Також не наведено відповідачем обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди.

Висновок податкового органу про відсутність реального здійснення господарської операції щодо придбання товару між ПрАТ "Вінницяоблпаливо" та ТОВ "Віст Групп Лімітед" обґрунтований наявністю порушень, допущених при складанні товарно-транспортної накладної № 8742 від 13.06.2014 року, а саме тим, що у графах "Отримав водій/експедитор" та "Здав водій/експедитор" відсутній підпис водія.

Суд враховує те, що згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку (ч. 5 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила), такі правила розроблені на виконання ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил, зокрема вимоги про наявність товарно-транспортних накладних під час перевезення вантажів, є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Таким чином, розроблені Міністерством транспорту України Правила стосуються винятково порядку здійснення перевезень і не мають відношення до бухгалтерського та податкового обліку підприємств, які є відправниками вантажу й вантажоодержувачами, не можуть встановлювати правила ведення зазначених видів обліку.

Крім того, товарно-транспортні накладні не відносяться до обов'язкових документів податкової звітності, передбаченої Податковим кодексом України.

Отже, товарно-транспортні накладні є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів в межах України, однак, не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких визначається розмір валових витрат.

Більше того, наявність помилки в оформленні окремих документів (відсутність підпису водія на товарно-транспортній накладній) сама собою не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Варто також зазначити, що надана до перевірки товарно-транспортна накладна № 8742 від 13.06.2014 року підписана уповноваженими особами ПрАТ "Вінницяоблпаливо" та ТОВ "Віст Групп Лімітед", а її неврахування ревізорами лише з мотивів відсутності підписів водія транспортного засобу, на думку суду, є надміру формалізованим підходом до оцінки наявних у платника податків документів.

При цьому необхідно врахувати, що кількість, габарити та асортимент товару, що поставлявся позивачу ТОВ "Віст Групп Лімітед", взагалі не надають товарно-транспортній накладній істотного значення для підтвердження реальності господарської операції.

Крім того, суд вважає надуманими та безпідставними посилання відповідача на те, що у видатковій накладній № ГК-0054897 від 13.06.2014 року немає відомостей про місце її складання, оскільки такі відомості в дійсності зазначені, зокрема в графі "Місце складання" вказано адресу: вул. Леніна, 16, с. Софієвська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08131. Водночас відсутність у видатковій накладній інформації про реквізити доручення особи, яка прийняла товар, також саме по собі не може свідчити про те, що такий первинний документ є неналежним.

Не погоджується суд і з доводами податкового органу про те, що позивач повинен мати сертифікати на товар, реквізити яких зазначені у видатковій накладній № ГК-0054897 від 13.06.2014 року.

Так, обов'язкова сертифікація продукції в Україні здійснюється згідно з Переліком продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженим Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 28 від 01.02.2005 року, до яких придбані позивачем у ТОВ "Віст Групп Лімітед" товари не відносяться. Відтак, відсутність документів про якість продукції у покупця не може бути доказом нереальності поставки товару.

І навіть незважаючи на це, суд відзначає, що сертифікати відповідності (якості продукції) не є документами податкового (бухгалтерського) обліку підприємства, а отже його наявність у платника податків не є обов'язковою для підтвердження правомірності формування своїх витрат чи податкового кредиту.

Обґрунтовуючи висновки акту перевірки контролюючий орган також посилається на акт ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 4096/26-58-22-08-11/38050901 від 12.09.2014 року "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Віст Групп Лімітед" (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ "Готіка ЛТД" (), ТОВ "Пак Плюс 2012" (), ТОВ "Спрінфудс Торг" (), ТОВ "Регістан ЛТД" () та ТОВ "Асторг Центр" () за період з 01.01.2013 року по 31.07.2014 року", яким визначено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів, не підтверджено задекларований ТОВ "Віст Групп Лімітед" податковий кредит з ПДВ та податкові зобов'язання з ПДВ по взаємовідносинах із вищевказаними контрагентами-постачальниками, фінансово-господарські операції проведені ТОВ "Віст Групп Лімітед" та ТОВ "Пак Плюс 2012" за період з 01.01.2013 року по 31.07.2014 року були відображені в податковому обліку, мали значний вплив на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, шляхом внесення до податкової звітності неправдивих відомостей, що не відповідають дійсності, призвели до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом в сумі 12 306 524,16 грн.

Відповідач стверджує, що за відсутності придбання та продажу товарів між відповідними контрагентами, вбачається неможливість здійснення і господарської операції між ТОВ "Віст Групп Лімітед" та ПрАТ "Вінницяоблпаливо".

Проте вищезазначені доводи відповідача є безпідставними і судом до уваги не беруться. По-перше, в даному випадку досліджувалось питання фінансово-господарської діяльності ТОВ "Віст Групп Лімітед" з контрагентами ТОВ "Готіка ЛТД", ТОВ "Пак Плюс 2012", ТОВ "Спрінфудс Торг", ТОВ "Регістан ЛТД" та ТОВ "Асторг Центр". По-друге, відповідачем не встановлено по ланцюгу придбання товару, що ТОВ "Віст Групп Лімітед" було реалізовано ПрАТ "Вінницяоблпаливо" саме той товар, який було придбано у ТОВ "Готіка ЛТД" чи ТОВ "Пак Плюс 2012", ТОВ "Спрінфудс Торг", ТОВ "Регістан ЛТД" та ТОВ "Асторг Центр".

Крім того, Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Положення щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови його повернення з бюджету платникові, стосується саме цього платника і сплати ним податку в ціні товарів (послуг) постачальникам. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту.

Вказана правова позиція підтверджена численними постановами Верховного Суду України та повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні від 22.01.2009 року (справа "БУЛВЕС" АД проти Болгарії") констатував, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

При вирішенні даного публічно-правового спору суд також бере до уваги ту обставину, що у ході розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів як на підтвердження факту розслідування кримінальних правопорушень щодо посадових осіб ТОВ "Віст Групп Лімітед", так і доказів винесення судом або іншими уповноваженими суб'єктами рішень обвинувального характеру, які могли б підтвердити висновки акту перевірки.

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що висновки акту перевірки Вінницької ОДПІ № 2810/2202/01880670 від 06.11.2015 року про відсутність фактичного здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Віст Групп Лімітед" ґрунтуються не на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, а на сумнівах і припущеннях, що є недопустимим при складанні офіційного документа органом державної податкової служби.

Відтак, безпідставними та необґрунтованими слід вважати твердження податкового органу про неправомірність включення позивачем до податкової звітності вартості товарів придбаних у ТОВ "Віст Групп Лімітед" на загальну суму 11 680 грн. та формування податкового кредиту з урахуванням сум податку на додану вартість, сплаченого у зв'язку із придбанням товарно-матеріальних цінностей у вищевказаного контрагента на суму 2336,08 грн. за червень 2014 року.

Що стосується посилання Вінницької ОДПІ на те, що ПрАТ "Вінницяоблпаливо" зайво включено до складу витрат 2013 року витрати на оплату послуг ТОВ "РОСС-СТАЛЬ", що не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, на загальну суму 6833 грн., та безпідставно сформовано податковий кредит по господарських операціях із цим контрагентом на суму 1367 грн., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 18.11.2013 року між ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" та ПрАТ "Вінницяоблпаливо" укладено Договір оренди автомобільної ваги № 114, відповідно до умов якого позивачу передано у строкове платне користування ваги платформні RW-P10 у комплектації з Індикатором RW-2601P та 6 платформ (а.с. 51-53).

Згідно з п. 2.1 вказаного договору об'єкт оренди передається в оренду для здійснення комерційної діяльності орендаря.

Розмір орендної плати за весь об'єкт, що орендується, у цілому складає 8200 грн. за весь термін оренди, у тому числі ПДВ (п. 4.1 Договору № 114 оренди автомобільної ваги від 18.11.2013 року).

Відповідно до п. 5.2 цього ж договору передача майна в оренду здійснюється відповідальними особами сторін за кошти орендодавця та оформляється актами приймання-передачі.

Як вбачається з акту № РС-000259 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.11.2013 року, ПрАТ "Вінницяоблпаливо" було передано у користування автомобільні ваги в повній комплектації (а.с. 50).

Оплату за користування вказаним майном здійснено позивачем у безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням № 22498 від 18.11.2013 року (а.с. 49).

За результатами проведеної господарської операції контрагентом ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" виписано податкову накладну № 111 від 18.11.2013 року на загальну суму 8200 грн., в тому числі ПДВ в сумі 1366,67 грн.

Відповідач посилається на те, що зі змісту вищеописаних документів неможливо встановити місце розташування ваг та з якою метою позивачем використовувались дані ваги, а відтак не доведено використання даної послуги в оподаткованих операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Однак, суд враховує те, що при проведенні перевірки податковий орган повинен об'єктивно та повною мірою встановити наявність або відсутність фактів порушень податкового законодавства. Разом з тим, з акту перевірки № 2810/2202/01880670 від 06.11.2015 року не вбачається, що відповідачем витребовувалась у платника податків вищевказана інформація чи така не була ним надана на вимогу податкового органу, відсутні посилання на відібрання у посадових осіб платника податків пояснень щодо мети вчинення цієї господарської операції.

Отже, на думку суду, відповідачем не вжито усіх можливих заходів для повного та всебічного з'ясування обставин вчинення даної спірної господарської операції.

Натомість у ході розгляду справи позивачем на спростування висновків Вінницької ОДПІ надано змістовні пояснення та додаткові первинні бухгалтерські документи, які підтверджують як правомірність формування податкового кредиту та включення вартості послуг оренди автомобільної ваги до складу витрат за листопад 2013 року, так і відповідність спірної операції господарській діяльності підприємства.

Зокрема, аналіз таких документів засвідчує, що у листопаді 2013 року ПП "ІВК-Постач" (м. Червоноград, Львівська область) здійснювало поставку вугілля (марки ДГР - 0-200) для ПрАТ "Вінницяоблпаливо", що підтверджується видатковою накладною № РН-0000040 від 25.11.2013 року, рахунком № СФ-0000040 від 25.11.2013 року, товарно-транспортною накладною № 40 від 25.11.2013 року. При цьому, як пояснили у судовому засіданні представники позивача, такі поставки відбувались систематично.

З метою перевірки фактичної кількості навантаженого вугілля із кількістю товару, зазначеного у супровідних документах, позивачем попередньо укладено із ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" договір оренди автомобільної ваги № 114 від 18.11.2013 року. Доставку мобільних автомобільних ваг за місцем навантаження (м. Червоноград, Львівська область) здійснено контрагентом позивача. Ваги використовувались протягом п'яти діб, після чого були повернуті ТОВ "РОСС-СТАЛЬ".

Суд бере до уваги те, що надані позивачем первинні документи (договір, видаткові та податкові накладні, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), платіжне доручення тощо) оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства та підтверджують здійснення позивачем діяльності, яка відповідає його господарській меті. Водночас співставленням даних, зазначених у таких документах, судом не встановлено розбіжностей. Отже, у своїй сукупності вони повністю підтверджують факт здійснення спірної господарської операції.

Крім того, за змістом акту перевірки (а.с. 21-23) контролюючий орган фактично не заперечує факту здійснення цієї господарської операції, а лише ставить під сумнів використання послуги з оренди автомобільних ваг в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності позивача. Однак, наданими суду поясненнями та письмовими доказами вказані доводи відповідача повністю спростовані.

Не можуть братися до уваги і посилання відповідача на акт перевірки ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області № 366/17-16-22-01/32471420 від 04.06.2014 року "Про результати позапланової невиїзної перевірки ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" код ЄДРПО 32471420, з питань правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року".

Як вже зазначалось вище, суд виходить з того, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в тому числі дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Таким чином, позивач не може нести відповідальність за діяльність свого контрагента.

Більше того, відповідачем не надано суду судових рішень щодо визнання контрагента позивача ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" фіктивним підприємством або щодо визнання недійсними угод, укладеними даним підприємством, в тому числі з позивачем.

При цьому "фіктивність" діяльності контрагента позивача, яка не доведена податковим органом, автоматично не обумовлює нереальність господарських операцій такого підприємства, здійснених із позивачем.

Окремо суд зауважує, що право позивача на формування податкового кредиту та складу витрат відповідачем поставлено у залежність від добросовісності його контрагента, що суперечить приписам податкового законодавства. Проте, якщо такий контрагент не виконав своїх зобов'язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов'язання з ПДВ, то це може тягнути відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для відповідальності позивача.

З огляду на викладене суд не погоджується із висновками податкового органу про неправомірність включення позивачем до податкової звітності суми витрат, понесених на оплату послуг ТОВ "РОСС-СТАЛЬ" в розмірі 6833 грн., та безпідставність формування податкового кредиту по господарських операціях із цим контрагентом в сумі 1367 грн.

Досліджуючи питання щодо законності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська", судом встановлено наступне.

27.08.2013 року між ПрАТ "Вінницяоблпаливо" та ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" укладено договір № 1.66, відповідно до умов якого ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" зобов'язувалось відвантажити вугілля з якісними показниками, в асортименті та по цінам, визначених у договорі, а позивач - прийняти його згідно існуючих нормативних документів та оплатити (а.с. 55).

Крім того, сторонами вищевказаного договору укладено додаткові угоди, які стосуються асортименту товару, його вартості та обсягу, а саме: б/н від 30.08.2013 року, № 1 від 04.10.2013 року, № 2 від 16.10.2013 року, № 2 від 03.03.2014 року, № 3 від 01.06.2014 року, № 4 від 01.07.2014 року, № 5 від 24.06.2014 року, № 6 від 24.06.2014 року, № 7 від 24.06.2014 року, № 8 від 24.06.2014 року № 9 від 24.06.2014 року (а.с. 56-66).

На виконання умов вищевказаного договору виписано видаткові накладні № 3 від 05.07.2014 року на суму 188 697,65 грн., № 5 від 07.07.2014 року на суму 318 845,06 грн., № 8 від 18.07.2014 року на суму 172 268,40 грн., № 10 від 18.07.2014 року на суму 127 932,05 грн., податкові накладні № 1 від 01.07.2014 року на суму 59 427 грн., № 2 від 01.07.2014 року на суму 55 890 грн., № 4 від 01.07.2014 року на суму 58 761,10 грн., № 5 від 04.07.2014 року на суму 59 427 грн., № 6 від 04.07.2014 року на суму 55 890 грн., № 7 від 04.07.2014 року на суму 55 890 грн., № 8 від 04.07.2014 на суму 55 890 грн., № 9 від 04.07.2014 на суму 44 589,72 грн., № 10 від 04.07.2014 на суму 28 313,28 грн., № 27 від 07.07.2014 на суму 33 464,62 грн., № 28 від 08.07.2014 на суму 55 890 грн., № 29 від 08.07.2014 на суму 5645,38 грн., № 30 від 10.07.2014 на суму 53 598,12 грн., № 31 від 10.07.2014 на суму 52 401,88 грн., № 53 від 16.07.2014 на суму 55 890 грн., № 54 від 16.07.2014 на суму 55 890 грн., № 55 від 16.07.2014 на суму 20 220 грн., № 56 від 22.07.2014 на суму 665,06 грн., № 82 від 24.07.2014 на суму 55 890 грн., № 83 від 24.07.2014 на суму 55 890 грн., № 84 від 24.07.2014 на суму 15 554,94 грн. (а.с. 67-70, 102-122).

Поставку товарів позивач підтверджує залізничними накладними (а.с. 71-83).

Розрахунки з постачальником ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" за поставлений товар проводились у безготівковій формі на загальну суму 948 000 грн. згідно з платіжними дорученнями № 3196 від 01.07.2014 року, № 22518 від 04.07.2014 року, № 3270 від 04.07.2014 року, № 3347 від 08.07.2014 року, № 3366 від 10.07.2014 року, № 3509 від 16.07.2014 року, № 3665 від 24.07.2014 року (а.с. 95-101).

При цьому станом на 31.12.2014 року по контрагенту ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" рахується дебіторська заборгованість в сумі 127 334,94 грн.

Проаналізувавши вищевказані первинні документи, відповідач дійшов до висновку, що податкові накладні, виписані ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" не на повну суму попередньої оплати від ПрАТ "Вінницяоблпаливо", а розділені на податкові накладні, в яких сума податку на додану вартість не перевищує 10 000 грн. і не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Крім того, податковим органом встановлено розбіжність між сумами задекларованого позивачем податкового кредиту та сумами податкових зобов'язань його контрагента на суму 155 846,36 грн. Також ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації не подано Декларацію по податку на додану вартість за липень 2014 року, а відповідно не задекларовано податкові зобов'язання по взаємовідносинах із ПрАТ "Вінницяоблпаливо" та податковий кредит від постачальників товарів за липень 2014 року.

Надаючи оцінку вищевказаним висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

В силу положень п. 201.1 ст. 201 ПК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин - тут і далі за текстом) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Також згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Згідно з п. 11 підрозділу 2 "Особливості справляння податку на додану вартість" Розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість-продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній з 1 січня 2012 року становить понад 10 тисяч грн.

Змістовний правовий аналіз вищенаведених норм чинного податкового законодавства вказує на те, що видача податкової накладної є обов'язком продавця, а відтак видача ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" податкових накладних не на повну суму попередньої оплати від ПрАТ "Вінницяоблпаливо" жодним чином не свідчить про протиправність дій покупця ПрАТ "Вінницяоблпаливо".

У свою чергу податкові накладні виписані ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" по факту предоплати придбаного товару, а зазначена в ній суми ПДВ правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту по даті їх отримання. Більш того, на формування податкових зобов'язань позивача впливають суми, що вказані в податкових накладних, які в даному випадку співпадають із сумами, що зазначені у видаткових накладних.

Натомість твердження відповідача про те, що загальна сума попередньої оплати була розділена на податкові накладні, в яких сума ПДВ не перевищує 10 000 грн., начебто може свідчити про намагання ухилитись від сплати податків та зборів, за відсутності інших належних доказів, суд розцінює виключно як припущення, яке саме по собі немає правового значення та не може бути покладене в основу висновків про нереальність спірних господарських операцій та заниження підприємством своїх податкових зобов'язань.

Стосовно посилань контролюючого органу на наявність розбіжності між сумами задекларованого позивачем податкового кредиту та сумами податкових зобов'язань його контрагента, суд звертає увагу на те, що на момент вчинення спірної господарської операції контрагент позивача ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" знаходився за адресою: вул. Маршака, 1, м. Антрацит, Луганської області. При цьому, на території Луганської та Донецької областей проводиться антитерористична операція згідно з Указом в.о. Президента України Турчинова О.В. № 405/2014 від 14.04.2014 року "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", а частина Луганської області знаходиться на тимчасово неконтрольованій території, в тому числі і м. Антрацит.

Внаслідок цього отримання повної інформації та документації з приводу виконання ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" обов'язку по декларуванню податкових зобов'язань по взаємовідносинах із ПрАТ "Вінницяоблпаливо" не видається можливим.

При цьому суд враховує, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину.

Крім того, нормами чинного законодавства на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку з перевірки відповідності законодавству правил ведення іншим учасником правовідносин господарської діяльності та дотримання ним вимог податкового законодавства.

Отже, можливі порушення, допущені одним платником податків (наприклад, контрагентом позивача) у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків, у разі фактичного здійснення господарської операції.

Тобто, Податковий Кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Загальним принципом юридичної відповідальності є вина в порушенні законодавчо встановленого імперативного правила поведінки. Закон не передбачає відповідальності за винні дії іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентом, в тому числі не нарахування і несплата податкових зобов'язань останнім, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Згідно з рішенням Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10 платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв'язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання податкової вигоди.

Відтак, можливі порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для нього, а не для позивача.

На підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів судом встановлено, що факт надання послуг (постачання товарів) позивачеві зі сторони його контрагента документально підтверджується, а надані платником податків до перевірки документи є переконливими і достатніми для висновку щодо реальності спірних господарських операцій.

За таких обставин суд доходить висновку, що позивач правомірно сформував податковий кредит по господарських операціях з ТОВ "ТД "ЦЗФ "Штерівська" за липень 2014 року в сумі 155 846 грн.

В акті перевірки № 2810/2202/01880670 від 06.11.2015 року відповідач також посилається на зайве включення ПрАТ "Вінницяоблпаливо" до податкового кредиту ПДВ по накладних, які виписані ТОВ "Дарвугілля" за серпень 2014 року на суму 11 599 грн.

Вищезазначений висновок зроблено на підставі того, що контрагент позивача за місцем своєї реєстрації подав Декларацію з ПДВ за липень 2014 року, у якій не задекларував податкові зобов'язання по взаємовідносин із ПрАТ "Вінницяоблпаливо", що, на думку податкового органу, не дає можливості встановити фактичну поставку товару для позивача.

Оцінюючи правомірність таких висновків відповідача, судом встановлено, що 07.07.2014 року між ПрАТ "Вінницяоблпаливо" та ТОВ "Дарвугілля" укладено договір поставки № 07/071 (а.с. 125), відповідно до умов якого контрагент позивача зобов'язувався поставити паливну сировину (вугілля), а останній повинен був прийняти та оплатити поставлений товар.

У липні 2014 року ТОВ "Дарвугілля" поставило для ПрАТ "Вінницяоблпаливо" вугілля в кількості 69 т. на загальну суму 69 553,20 грн., в тому числі ПДВ - 11 592,20 грн.

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною № 113 від 17.07.2014 року на суму 69 553,20 грн., податковими накладними № 12 від 10.07.2014 року на суму 65 000 грн., № 23 від 17.07.2014 року на суму 4553,20 грн., № 38 від 28.07.2014 року на суму 40 грн., залізничною накладною, посвідченням про якість товару № 77 (а.с. 126-128, 131-133).

Оплату за придбаний товар здійснено позивачем згідно з платіжними доручення №3365 від 10.07.2014 року та № 3752 від 26.07.2014 року (а.с. 129-130).

Таким чином, реальність спірних господарських операцій повністю підтверджується первинними документами, зокрема видатковими, товарно-транспортними, податковими накладними, розрахунковими документами тощо і, на переконання суду, є доведеною. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам.

Як вже неодноразово зазначалось раніше, Податковий кодекс України виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання.

Відтак, суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки податкового органу про неправомірність включення ПрАТ "Вінницяоблпаливо" до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплаченого у зв'язку із придбанням товарно-матеріальних цінностей (вугілля) у ТОВ "Дарвугілля".

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Вінницької ОДПІ від 19.11.2015 року за № та № , а тому адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 19.11.2015 року за № та № .

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (ідентифікаційний код 01880670) сплачений при зверненні до адміністративного суду судовий збір у розмірі 3914 (три тисячі дев'ятсот чотирнадцять) грн. 58 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (ідентифікаційний код 39476158).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сало Павло Ігорович