Справа № 2а-5802/12/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/80054/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-92»

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року

у справі № 2а-5802/12/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-92»

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пульсар-92» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі міста Харкова Харківської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № від 25 квітня 2012 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року позов був задоволений частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області ДПС № від 25 квітня 2012 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 162563,75 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «Пульсар-92» сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 1625,63 грн.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволені позову було відмовлено.

В касаційній скарзі ТОВ «Пульсар-92», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року і залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області ДПС провела невиїзну позапланову документальну перевірку ТОВ «Пульсар-92» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Декос Альянс» за період з 01 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 120/2201/14076449 від 12 березня 2012 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені: вимоги частини 1 статті 203, статті 215, пункту 1 статті 216, статті 228 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Пульсар-92» з постачальником ТОВ «Декос Альянс»; вимоги пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.2 статті 200, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у грудні 2011 року на суму 130051,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту грудня 2011 року податок на додану вартість згідно податкових накладних, виписаних ТОВ «Декос Альянс» (на підставі договору поставки металопродукції, грунту та емалі від 08 грудня 2011 року № 08/12/11), оскільки: у позивача відсутні первинні документи, які підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Декос Альянс» (відповідно до наданих пояснень транспортування товару здійснювалось постачальником); згідно акту перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва від 26 січня 2012 року № 28/23-10/37505731 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Декос Альянс» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 08 лютого 2011 року по 31 грудня 2011 року» у ТОВ «Декос Альянс» відсутні необхідні умови для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів. Вказані обставини слугували підставою для висновку податкового про те, що правочин, укладений позивачем з ТОВ «Декос Альянс», є нікчемним, з огляду на що первинні бухгалтерські документи, виписані вказаним контрагентом, не дають позивачу права на формування податкового кредиту.

25 квітня 2012 року ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області ДПС на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким згідно підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ТОВ «Пульсар-92» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 162563,75 грн., в тому числі: 130051,00 - за основним платежем, 32512,75 - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що позивач правомірно включив до складу податкового кредиту грудня 2011 року суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Декос Альянс», оскільки реальність господарських операцій між позивачем та вказаним суб'єктом господарювання підтверджена належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, виданими належним чином зареєстрованою юридичною особою та платником податку на додану вартість, з урахуванням того, що придбані позивачем у вказаного контрагента були використані при виготовленні власної продукції, яка в подальшому була реалізована іншим суб'єктам господарювання. Також, суд виходив з того, що: податковим органом не доведено наявності з боку позивача або його контрагента мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, при вчиненні правочину з ТОВ «Декос Альянс»; відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не свідчить про нікчемність господарських операцій, оскільки за взаємною домовленістю сторін договору поставка товару здійснювалась ТОВ «Декос Альянс». Крім іншого, суд вказав, що оскільки предметом оскарження у даній адміністративній справі є акт індивідуальної дії, то наслідком задоволення позовних вимог за правилами Кодексу адміністративного судочинства України може бути лише визнання такого акту протиправним або його скасування.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що наявність у позивача податкових та видаткових накладних, платіжних доручень, накладних на внутрішнє переміщення, актів списання матеріальних цінностей не підтверджує реальність господарських операцій з ТОВ «Декос Альянс», оскільки товарно-транспортних накладних або ж інших документів, які б підтверджували транспортування товару від постачальника до ТОВ «Пульсар-92», позивачем надано не було.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України серії АА № 520215 від 07 березня 2012 року, видами діяльності ТОВ «Пульсар-92» за КВЕД є: 28.29 - виробництво інших машин і устаткування загального призначення, н.в.і.у.; 33.20 - установлення та монтаж машин і устаткування; 33.12 - ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 72.19 - дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля (арк. справи 33).

Як встановлено судом першої інстанції, реальність господарських операцій з поставки позивачу ТОВ «Декос Альянс» металопродукції, ґрунту та емалі згідно договору поставки від 08 грудня 2011 року № 08/12/11 (відповідно до специфікацій), підтверджується: податковими накладними, видатковими накладними, рахунками-фактурами, , прибутковими накладними, платіжними дорученнями (арк. справи 46-57, 70-73).

Оприбуткування позивачем придбаного у ТОВ «Декос Альянс» товару та використання його у власній господарській діяльності підтверджується прибутковими накладними, накладними на внутрішнє переміщення та актами на списання (арк. справи 58-69).

Також, судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, з виготовлена з придбаного у ТОВ «Декос Альянс» товару продукція в подальшому була реалізована іншим суб'єктам господарювання, зокрема, ТОВ «Югпроммаш» та ТОВ сільськогосподарському підприємству «Нібулон», що підтверджується відповідними договорами та видатковими накладними (арк. справи 76-88).

Крім іншого, матеріали справи містять копії сертифікатів відповідності, сертифікати системи управління якістю на продукцію, яку виготовляє позивач (арк. справи 92-93), договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19 квітня 2002 року, який підтверджує права власності позивача на приміщення площею 852,3 м2, у якому здійснюється виробництво продукції, договір оренди № А.31.05.10 від 31 травня 2010 року нежитлового приміщення з інженерними мережами площею 186,6 м2, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, накази про прийом на роботу, які підтверджують наявність у позивача відповідної кількості персоналу для виробництва продукції (арк. справи 168-179).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджуєтсья суд касаційної інстанції, що позивач правомірно відніс суми податку на додану вартість, сплачені ним у складі вартості товару, придбаного у ТОВ «Декос Альянс», до складу податкового кредиту грудня 2011 року, з урахуванням того, що відсутність у позивача товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит, оскільки товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк є підставою для проведення розрахунків за договором перевезення, тоді як у даному випадку не оцінюється правомірність формування ТОВ «Пульсар-92» податкового кредиту за операцією з перевезення товарно-матеріальних цінностей, з урахуванням того, що перевезення товару за домовленістю стоірн договору здійснювалось посачальником.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, про неправомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-92» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2012 року скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2012 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна