Справа № П/811/180/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П/811/180/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

24 грудня 2015 року

справа № П/811/180/15

Суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Чумак С.Ю. перевіривши відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційної скарги Кіровоградської митниці ДФС України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року у справі № П/811/180/15 за позовом Кіровоградської митниці ДФС України до Іноземного підприємства «Ліга» про стягнення витрат та зберігання товарів на складі митного органу,

в с т а н о в и в:

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позову, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з наданням десятиденного строку для усунення недоліків, а саме: подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору.

21.12.2015 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги шляхом заявлення клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись при цьому, на відсутність у 2015 році бюджетних асигнувань, призначених для сплати судового збору. На підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору надав довідку від 11.12.2015 року № 31/10/11-70-10, з якої вбачається, що видатки по оплаті судового збору мають здійснюватись за КЕКВ 2800 (інші видатки), однак, на даний час на КЕКВ 2800 бюджетного призначення не надходило. Крім того, апелянт наголошує на тому, що базою для обчислення ставки судового збору за подання апеляційної скарги є розмір ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а відтак оскільки на час подання позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, то суму, яку апелянт повинен сплатити дорівнює 0.

Розглянувши вищенаведені доводи апелянта, суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, який на час подання апеляційної скарги діє в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII (далі – Закон № 3674), яка набрала законної сили з 1 вересня 2015 року.

Так, у частині другій статті 3 вказаного Закону визначено перелік об'єктів – заяв до суду, за подання яких судовий збір не справляється, а в статті 5 цього закону – вичерпний перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Предметом спору в даній справі є стягнення до Державного бюджету України несплачених відповідачем платежів, а саме, витрат за зберігання товарів на складі митного органу.

Вказаний спір не віднесений статтею 3 Закону № 3674 до переліку заяв, клопотань та позовних заяв, за подання яких судовий збір не справляється, а тому відноситься до об’єктів справляння судового збору відповідно до частини 1 статті 3 цього Закону.

Відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону № 3674 в редакції, яка була чинною до 01.09.2015, органи доходів і зборів були звільнені від сплати судового збору.

Пунктом 4 розділу І Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору” від 22.05.2015 р. № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015, статтю 5 Закону України “Про судовий збір” викладено в новій редакції, в якій пільги щодо сплати судового збору (звільнення від сплати судового збору) на органи доходів і зборів не розповсюджуються. Вносячи зміни до Закону України “Про судовий збір” та виключаючи органи доходів та зборів зі списку осіб, які звільняються від сплати судового збору, законодавець висловив певну волю, яка полягає в тому що вказані органи повинні сплачувати судовий збір без будь-яких виключень.

Вказані зміни до Закону України “Про судовий збір” кореспондуються з положеннями статті 10 КАС України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства, а саме, рівності всіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов’язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору, незалежно від того є вони платниками податків чи суб’єктами владних повноважень. Неналежне фінансування державного органу з Державного бюджету України не є підставою для звільнення такого органу від сплати судового збору. Вказане питання апелянтом повинно вирішуватись шляхом відповідного коригування свого бюджетного запиту та кошторису, а не шляхом подання клопотання до суду про звільнення від сплати судового збору.

Разом з тим, на час подання позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору за законом, як суб’єкт, тобто ставка судового збору за подання такого позову була нульовою лише з підстав звільнення позивача як суб’єкта подання від сплати судового збору.

Аналізуючи вищенаведені правові норми в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 р. № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015, органи доходів і зборів не віднесені до кола суб'єктів, що звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється, а відтак апелянтом за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції предметом спору якого є стягнення відповідних платежів судовий збір сплачується в порядку та розмірах, встановлених Законом № 3674.

З цього приводу суд зазначає, що сплата судового збору є невід’ємною частиною такої процесуальної дії як подання апеляційної скарги, тобто є процесуальною дією, вчинення якої регулюється приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ж частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто, сплата судового збору при вчиненні певної процесуальної дії повинна відбуватись відповідно до законодавства, яке діє саме на час вчинення цієї дії. Оскільки апеляційна скарга відповідачем подається після 1 вересня 2015 року, то і сплата судового збору здійснюється відповідно до правил, які діють після вказаної дати.

Таким чином, оскільки позивач на час подання апеляційної скарги не відноситься до суб’єктів, які звільнені від сплати судового збору, а позов про стягнення платежів до бюджету не віднесений до заяв, за подання яких судовий збір не справляється, то позивач повинен сплатити судовий збір за подання даної апеляційної скарги в розмірі 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При цьому суд вважає безпідставними посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 30 червня 2015 року у справі 21-598а15, оскільки із вказаної постанови ВСУ вбачається, що суб’єктами, які звільняються від сплати судового збору, зокрема, і за подання касаційної скарги є позивачі, тобто саме біженці та особи, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Вказані особи, на відміну від органів ДФС, були віднесені до суб’єктів, що звільнені від сплати судового збору, як на час подання позову, так і на час подання апеляційної та касаційної скарг. Крім того, зазначені особи звільнені від сплати судового збору і за Законом № 3674 в редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року (пункт 14 статті 5 Закону). У зв’язку з цим суд вважає, що ВСУ у вказаній вище справі вирішував іншу спірну ситуацію, ніж та, що виникла під час подання апеляційної скарги в даній справі.

За приписами частини 3 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Оскільки апелянтом вимоги ухвали суду від 27 листопада 2015 року, якою апеляційна скарга залишена без руху, не виконані і недоліки скарги не усунуті, апеляційна скарга Кіровоградської митниці ДФС України підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 108, 187, 189 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання Кіровоградської митниці ДФС України про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу Кіровоградської митниці ДФС України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2015 року у справі № П/811/180/15 – повернути апелянту.

Ухвала суду може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя: С.Ю. Чумак