Справа № 2а-2492/11/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року 11 год. 01 хв. Справа № 2а-2492/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судових засідань - Козак О.О.,

представника позивача - Булаш З.В.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у м. Львові у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи управління державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи управління державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 13 090,00 грн.

Хід розгляду справи відображений в ухвалах суду. В судовому засіданні 13.01.2016 року відповідно до вимог ч. 3 ст. 160 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В ході судового розгляду справи судом здійснено замінено позивача Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова на правонаступника ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на ім'я ОСОБА_3 здійснено першу державну реєстрацію вантажного автомобіля марки Renault Kangoo FCT (державний номерний знак НОМЕР_1) 2001 року випуску та відповідно до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» не сплачено податок з власників транспортних засобів до бюджету Галицького району м. Львова на суму 13 090 грн. Доказів про зарахування вказаного податку в дохід державного бюджету відповідачем не надано, що є підставою для його стягнення податковим органом в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Львівський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи управління державтоінспекції ГУ МВС України у Львівській області, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином повідомлялась про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника третьої особи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

До спірних правовідносин суд застосовує Закон України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" № 1963-ХІІ від 11 грудня 1991 року, чинний на момент існування правових відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" № 1963-ХІІ від 11 грудня 1991 року, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до вимог ст. 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Положеннями ст. 5 згаданого Закону передбачено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні.

Судом встановлено з матеріалів справи, що Львівський відділ реєстраційно-екземенаційної роботи Управління ДАІ Головного УМВС України у Львівській області надав інформацію ДПА у Львівській області про фізичних осіб, якими протягом 2008 - 2010 рр. здійснювалась перша реєстрація вантажних автомобілів в Україні та інформація про сплату податку по яких підлягає перевірці органами державної податкової служби. Серед зазначених фізичних осіб вказано ОСОБА_3

Згідно з даними УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім'я ОСОБА_3 04.12.2008 року зареєстровано вантажний автомобіль марки Renault Kangoo FCT (державний номерний знак НОМЕР_1) 2001 року випуску.

Вищезазначений транспортний засіб відповідно до ст. 2 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" є об'єктом оподаткування.

Виходячи із встановлених ст.ст. 3, 5 вищевказаного Закону ставок податку за вказаний транспортний засіб та з розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів при першій реєстрації транспортного засобу відповідачу належить до сплати 13 090,00 грн.

Відповідно до довідки ДПІ у Галицькому районі м. Львова № 8783/17-120 від 01.03.2011 року сума нарахованого податку в сумі 13 090,00 грн. в місцевий бюджет Галицького району від ОСОБА_3 не надходила.

Крім того, листом від 24.12.2010 року №1/03-43/322 Управління Державного казначейства у Галицькому районі повідомило начальника ДПІ у Галицькому районі м.Львова про те, що згідно наявних квитанцій сплачених через Західне ГРУ «Приватбанк» на рахунок №0004 не надходили.

З огляду на наведене позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 13 090,00 грн., що є заборгованістю з податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 01 січня 2011 року принципи побудови системи оподаткування, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників визначалися Законом України "Про систему оподаткування" від 25 червня 1991 року № 1251-XII (далі - Закон № 1251-XII).

Поняття податку і збору (обов'язкового платежу) до бюджетів та до державних цільових фондів визначено у статті 2 цього Закону, під яким слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів згідно пункту 10 статті 14 Закону № 1251-XII належить до загальнодержавних податків.

Законом України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" від 11 грудня 1991 року №1963-XII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), (далі - Закон №1963-XII) встановлювався податок з власників деяких наземних і водних транспортних засобів, самохідних машин і механізмів як джерело фінансування будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних шляхів загального користування та проведення природоохоронних заходів на водоймищах.

Відповідно до статті 1 Закону №1963-XII платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно з ч. 6 ст. 5 цього ж Закону, у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 (далі - Порядок), встановлено єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції.

Згідно з п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить, що безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації транспортного засобу, а не після.

Крім цього, суд враховує те, що в матеріалах справи міститься копія квитанції від 04.12.2008 року про сплату податку з транспортних засобів ОСОБА_3 на суму 13 090, 00 грн., вказане також було підтверджено і самою відповідачкою в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище та встановлені судом фактичні обставини, виходячи із вимог законодавства, яке на момент виникнення спірних правовідносин регулювало питання сплати податку з власників транспортних засобів та самохідних машин і механізмів (частини 6 статті 5 Закону №1963-XII та пунктів 3, 8 Порядку), суд дійшов висновку, що першій реєстрації в Україні транспортних засобів на ім'я відповідача передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи контролюючого органу про відсутність сплати податку.

Стосовно покликання контролюючого органу на те, що податок з власників транспортних засобів на суму 13 090,00 грн. грн. не надійшов на рахунок відповідного місцевого бюджету, то суд звертає увагу на те, що поняття "сплата податку" та "надходження коштів на рахунок" не є тотожними поняттями. Сплата податку є обов'язком платника податку, а надходження коштів на рахунок є результатом діяльності установ, які в установленому законом порядку уповноважені на здійснення діяльності у сфері обігу грошових коштів, відтак, відповідач не може нести обов'язку подвійної сплати вищевказаного податку, оскільки суми цього податку повинні бути стягнуті з осіб, які вчинили кримінально карні діяння.

Вказана позиція узгоджується із позицією ВАС України, викладеною в ухвалі від 16.04.2014 року № К/800/19591/13.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем не переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Судові витрати відповідно до положень ст. 94 КАС України зі сторін не стягуються.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 січня 2016 року.

Суддя Сакалош В.М.