Справа № 2-а-178/1-10
Суддя: Бартащук Л. П.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-178/1-2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

28 січня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

Головуючого судді БАРТАЩУК Л.П.

При секретарі Тилка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення про визнання діянь протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними діяння ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо нарахування та виплати йому додаткової пенсії відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС протиправною, зобовязати відповідача - УПФУ у Дніпровському районі м. Києва з 01.01.2000 року здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка має становити 30% від мінімальної пенсії за віком, визначеної за правилами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також позивач просить визнати неправомірними діяння ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 48 Закону «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2009 рік та стягнути в рівних долях з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 500 гривень.

Крім того, в п. 6, 7 позовної заяви містяться вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю та право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. В цій частині позовних вимог ухвалою суду закрито провадження на підставі п. 1) ч. 1 ст. 157 КАС України.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він являється ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії, виданим 03.12.1992 року.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до II категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Він перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва та отримує додаткову пенсію відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , проте у розмірі, значно нижчому, ніж гарантовано Конституцією України та Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому вважає, що відмова в здійсненні йому перерахунку пенсії із застосуванням мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює мінімальному прожитковому мінімуму відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є протиправною, грубо порушує його права та законні інтереси і просить зобовязати Відповідача - УПФУ у Дніпровському районі м. Києва перерахувати та виплатити йому додаткову пенсію з 01.01.2009 року з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює мінімальному прожитковому мінімуму відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Також, в обгрунтування позовних вимог про перерахунок суми щорічної грошової допомоги на оздоровлення позивач зазначив, що, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», він має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік здійснювалася відповідачами відповідно до постанов КМУ в розмірі, значно меншому, ніж це встановлено базовим Законом. Розмір мінімальної заробітної плати визначається Законами України «Про Державних бюджет» на відповідні роки і цей розмір береться для розрахунку на момент виплати допомоги. Оскільки Відповідачі - ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровського району м. Києва та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат так і не здійснили перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги в розмірі, передбаченому Законом України, позивач просить суд захистити його порушене право, а саме - зобовязати цих Відповідачів здійснити перерахунок та виплату сум допомоги за 2009 рік.

До початку судового розгляду справи від усіх учасників судового процесу надійшли письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідачами також надані письмові заперечення по суті заявлених вимог.

Згідно з частиною 3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та їх представників.

Суд, вивчивши позовну заяву, письмові заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи ІГ категорії, видане 03 грудня 1992 року (а.с.9,10).

Згідно заперечень УПФУ у Дніпровському районі м. Києва, Позивач перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», має право на отримання додаткової пенсії згідно зі ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка виплачується йому в розмірі, передбаченому постановою КМУ від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Проте, суд вважає заперечення відповідача - УПФУ у Дніпровському районі м. Києва необгрунтованими з наступних обставин.

Положеннями ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , яка діяла в редакції до 01.01.2008 року , особам, віднесений до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно підпункту 12 пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік т про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено в новій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається в розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами».

Проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10- рп/2008 р.

Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, позивач має право, як особа, віднесена до категорії 2, на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22.05.2008 року.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України).

Умови призначення і виплати пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюються Законом України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Призначення і виплата такої допомоги здійснюється ОСОБА_2 пенсійного фонду України в районних, районних у містах Києві та Севастополі за місцем реєстрації або місцем проживання постраждалих осіб.

За таких обставин ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва є належним відповідачем в даній справі.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом.

Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно ч. З ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до категорії 1. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, з моменту звернення позивача до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва з заявою про здійснення перерахунку та виплати йому додаткової пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, Відповідач - УПФУ у Дніпровському районі м. Києва мав здійснити такий перерахунок та виплату додаткової пенсії, враховуючи суми, вже виплачені позивачеві за цей період.

Суд не приймає доводи Відповідача - ОСОБА_2 пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про відмову позивачу у здійсненні перерахунку позивачеві додаткової пенсії, які ґрунтуються виключно на тому, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заборонено застосовувати для визначення будь-яких інших надбавок, підвищень, додаткових пенсій, встановлених іншими нормативно-правовими актами, крім цього Закону, як доказ правомірності діянь Відповідача, оскільки іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, будь-які правовідносини регулюються виключно Законами України і мають бути застосовані відповідно до вимог Конституції України та не порушувати права та свободи громадян.

Також, суд вважає необгрунтованими доводи відповідача в тій частині, що останній при нарахуванні додаткової пенсії керувався вимогами постанов КМУ, оскільки КМУ має встановлювати механізм нарахування та виплат, не порушуючи при цьому законів України та не звужуючи зміст конституційних прав громадян.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Згідно зі ст.71 КАС України, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій УПФУ у Дніпровському районі м. Киева при призначенні йому додаткової пенсії в розмірі, значно меншому, ніж передбачений чинним законодавством України, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Також, суд вважає, що підлягають повному задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити йому перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, в розмірі, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за 2009 рік, судом встановлено наступне.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується копією посвідчення, перебуває на обліку в ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, що набрав чинності 01.01.2008 року, текст абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Проте, вказані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10- рп/2008 р.

Згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, позивач має право на отримання щорічної грошової допомоги в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії.

Згідно Типового положення про ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою КМУ від 30.10.2007 року №790, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації є структурним підрозділом Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, основним завданням якого є забезпечення у межах своїх повноважень додержання законодавства про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, згідно з п. 4.1. Положення про центр здійснює виплату соціальної допомоги, інших грошових виплат за розпорядженнями та списками, які надходять від органів праці та соціального захисту населення, також, жодним нормативно-правовим актом Центру не надано повноважень встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплате належними відповідачами в даній справі.

Суд не приймає доводи відповідачів, що відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розмір щорічної допомоги на оздоровлення нараховувався та виплачувався відповідно до Постанов КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи порядок виплат, може допустити звуження змісту та обсягу прав Позивача, встановлених цим же Законом.

Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити порядок виплат, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, доводи відповідачів про нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення виключно на нормах, які встановлені Постановами Кабінету Міністрів України, не можуть прийматись судом як доказ правомірності їх діянь, оскільки вказані правовідносини регулюються Законами і саме Законом чітко вказаний розмір такої допомоги.

Оскільки відповідачами не надано суду жодного доказу того, що їх посадовими особами вживалися будь-які дії, в тому числі щодо направлення запитів на розяснення постанов КМУ, які суперечили нормам Закону, щодо збільшення сум призначених виплат, щодо правильності проведення нарахування сум щорічної допомоги на оздоровлення, направлених на виконання положень ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд вважає доведеним факт протиправного діяння (бездіяльності) відповідача ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови позивачу в здійсненні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, з урахуванням нарахованих та виплачених позивачеві грошових сум, а також неправомірної бездіяльності Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо невиплати належних сум позивачеві.

При розгляді даної справи, встановлюючи час, з якого потрібно зробити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, суд враховує положення частини 4 статті 99 КАС України - якщо Законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з листа 27.11.2009 року від ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації на адресу позивача, саме з цього часу позивач дізнався про те, що йому відмовлено у здійсненні перерахунку щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі, передбаченому Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто позивач звернувся до суду в межах річного строку, передбаченого ст. 100 КАС України.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 J1.B. щодо здійснення йому перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги за 2009 рік підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідачів в рівних долях витрат по сплаті послуг на правову допомогу в розмірі 500, 00 грн. суд вважає слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. 87 КАС України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на правову допомогу. Витрати на правову допомогу, відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, проте, згідно ч. З ст. 90 КАС України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Оскільки Закону, про який йдеться у ст. 90 КАС України, на даний час немає, розмір компенсації з урахуванням обставин конкретної справи визначає суд відповідно до постанови КМУ від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Вказаною постановою КМУ передбачений граничний розмір компенсації на правову допомогу у випадку, якщо компенсація сплачується за рахунок держави - граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

В матеріалах справи наявні рахунок ТО В «Надія» на сплату консультаційно-правових послуг, квитанція про сплату останнім коштів в сумі 500 грн. за надання юридичних послуг, довідка з СДРПОУ ТОВ «Надія» із зазначенням видів діяльності товариства, в перелік яких включено діяльність адвокатських обєднань та індивідуальна адвокатська діяльність, Акт прийому-передачі послуг та довідка щодо проведеної роботи в якій зазначено, що обсяг затраченого часу при наданні юридичних послуг складає 4 години.

Отже, враховуючи вимоги вищенаведеної постанови КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 р. № 590, а також те, що у грудні 2009 р. розмір мінімальної заробітної плати складав 630 грн., особі, яка надає правову допомогу за повний робочий день мають виплачуватися кошти в розмірі 31 грн. 50 коп. З урахуванням того, що за обсягами часу фахівцями у галузі права було витрачено 4 год., підлягає стягненню на правову допомогу сума 126 грн. 00 коп.

Щодо вимог позивача призначити йому з 01 січня 2010 року додаткову пенсію та щорічну грошову допомогу на оздоровлення на 2010 рік, судом встановлено наступне.

Чинним Кодексом Адміністративного Судочинства України не передбачене вирішення спорів на майбутнє, тому в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито» за№ 7-93 від 21.01.1993 року позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 71, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного Судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення про визнання діянь протиправними та зобовязання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва по відмові у здійсненні перерахунку та виплати додаткової пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2009 року протиправними.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату з 01 січня 2009 року ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", взявши за основу розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням проведених позивачеві виплат.

Визнати діяння ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік - неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, враховуючи нараховані та виплачені позивачеві суми допомоги.

Зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління соціального захисту населення виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік на підставі здійсненого ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації перерахунку суми щорічної допомоги на оздоровлення, враховуючи проведені позивачеві за цей період виплати.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва, ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 126 гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у 20- ти денний термін з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10-ти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

СУДДЯ: