Справа № 826/7154/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7154/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 жовтня 2015 року № 826/7154/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченко І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна»

до

Київської міської ради

про

визнання незаконним та нечинним з моменту прийняття п. 1 рішення від 19.09.2015р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання пункту 1 рішення від 19.03.2015р. №264/1129 «Про забезпечення безперебійного централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров’я, соціально – медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва» незаконним та нечинним з моменту його прийняття.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що оскаржуване рішення прийнято правомірно, оскільки воно не є регуляторним актом.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2015 року Київською міською радою прийнято рішення №264/1129 «Про забезпечення безперебійного централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров’я, соціально – медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва», яким:

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", пунктів 5, 6 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Постанови Верховної Ради України від 13 липня 2000 року N 1878-III "Про заборону відключення енерговодогазопостачання боржникам - бюджетним закладам освіти та медицини", протоколу засідання постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 листопада 2012 року N 71, з метою недопущення припинення надання у міжопалювальний період послуг з централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров'я, соціально-медичним установам, установам соціального захисту та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва у разі виникнення заборгованості за спожиті комунальні послуги та енергоносії, Київська міська рада вирішила:

1. Теплопостачальним, енергопостачальним, газопостачальним, водопостачальним організаціям забезпечити безперебійне постачання послуг з централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров'я, соціально-медичним установам, установам соціального захисту, підпорядкованим Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва у разі виникнення заборгованості за спожиті комунальні послуги та енергоносії, за винятком періоду (не більше ніж 3 тижня) для проведення щорічних випробувань теплових мереж на щільність та міцність під час виконання заходів з підготовки міського господарства до осінньо-зимового періоду 2015/2016 років, затверджених в установленому порядку.

2. Районним в місті Києві державним адміністраціям та теплопостачальним, енергопостачальним, газопостачальним, водопостачальним організаціям міста Києва забезпечити дотримання встановлених термінів виконання заходів з підготовки міського господарства до осінньо-зимового періоду 2015/2016 років.

3. Це рішення Київської міської ради є обов'язковим для виконання всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від їх форм власності та підпорядкування у місті Києві.

4. Офіційно оприлюднити це рішення в газеті Київської міської ради "Хрещатик".

5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію Київської міської ради з питань охорони здоров'я та соціальної політики, постійну комісію Київської міської ради з питань освіти, науки та інноваційної політики та постійну комісію Київської міської ради з питань житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу.

Рішення опубліковано у газеті “Хрещатик” (2015, 04, № 55).

На переконання позивача, з аналізу змісту, суті і призначення оскаржуваного рішення та визначення термінів, наведених у ст. 1 Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності” (далі – Закон № 1160-IV), оскаржуваний акт є регуляторним актом.

Незгода позивача з рішенням від 19.03.2015р. обумовила ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» звернутися до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону № 1160-IV визначено, що державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) – це напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Цією ж статтею названого Закону визначено, що регуляторна діяльність – це діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 1160-IV його дія поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1160-IV забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, зокрема, встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю.

Приписами ст. 1 Закону № 1160-IV визначено, що регуляторний акт - це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

- регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Таким чином, Київська міська рада є регуляторним органом, а прийняте нею рішення від 19.03.2015р. №264/1129 – регуляторним актом, на яке поширюються всі положення Закону № 1160-IV стосовно порядку прийняття регуляторних актів, порядку оприлюднення їх проектів, проведення обговорення, внесення зауважень до проекту тощо.

Так, в ст. 4 Закону № 1160-IV визначені принципи державної регуляторної політики, зокрема, принцип передбачуваності, що означає послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності.

У відповідності до ст. 5 Закону № 1160-IV забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів.

Згідно з ч. 1 ст. 7 названого Закону регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону № 1160-IV якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

У той же час, як було встановлено під час розгляду справи, оскаржуване рішення, не зважаючи на зазначені вище вимоги Закону № 1160-IV, не було включено до плану підготовки проектів регуляторних актів Київської міської ради на 2015 рік.

За вказаних обставин, на думку суду Київська міська рада не забезпечила реалізацію принципу передбачуваності при здійсненні регуляторної політики і прийняла Рішення №264/1129 з порушенням положень статей 5, 7, 19 Закону № 1160-IV.

Також, суд вважає, що одним із найголовніших етапів в процесі прийняття регуляторних актів є публікація проекту регуляторного акту, яка здійснюється задля втілення принципу прозорості та врахування громадської думки, закріпленого в ст. 4 Закону № 1160-IV.

У відповідності до ч. 2 ст. 13 Закону № 1160-IV повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно з ч. 6 ст. 9 цього Закону строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Отже, проект регуляторного акту має бути оприлюдненим щонайменше за 1 місяць до прийняття такого проекту.

У той же час, як свідчить матеріали справи та не заперечується сторонами у справі, рішення від 19.03.2015р. №264/1129 «Про забезпечення безперебійного централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров’я, соціально – медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва» не оприлюднювалося, відповідно, громадське обговорення цього проекту не відбувалось.

Як наслідок, Київська міська рада без нормативного обґрунтування, оприлюднення, громадського обговорення та аналізу впливу регуляторного акту забезпечила безперебійне централізоване постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров’я, соціально – медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва.

Внаслідок таких дій Київською міською радою, відбулось порушення вимог ст. 9 Закону № 1160-IV, оскільки суб'єктам господарювання, які застосовують вказаний нормативний акт у господарській діяльності, не було надано можливості подати свої зауваження та пропозиції до проекту оскаржуваного рішення.

Приписами ч. 1 ст. 25 Закону № 1160-IV визначено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:

- відсутній аналіз регуляторного впливу;

- проект регуляторного акта не був оприлюднений;

- проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом;

- щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

Як встановлено під час розгляду справи, на дату прийняття рішення Київської міської ради № 264/1129, його проект не був оприлюднений у жодний спосіб, а також відсутній аналіз регуляторного впливу цього рішення.

Також, суд вважає, що одним із етапів в процесі прийняття регуляторних актів є його погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону № 1160-IV проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом.

Згідно з п. 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою КМУ від 24.12.2014 № 724, Державна регуляторна служба України (ДРС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 1160-IV регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом або щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті ДРС (перелік регуляторних актів, погоджених ДРС за період з 01.10.2014 по 14.09.2015, розміщений на сайті ДРС), погодження саме проекту рішення Київської міської ради № 264/1129 не відбувалось.

За вказаних вище обставин, на думку суду, Київська міська рада прийняла Рішення № 264/1129 з порушенням положень ч. 1 ст. 25 Закону № 1160-IV.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» задовольнити повністю.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08грн. з бюджетних асигнувань Київської міської ради.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» задовольнити повністю.

Визнати нечинним та незаконним пункт 1 рішення Київської міської ради від 19.03.2015р. №264/1129 «Про забезпечення безперебійного централізованого постачання гарячої води, холодної води, газу та електричної енергії дошкільним та навчальним закладам, закладам охорони здоров’я, соціально – медичним установам, установам соціального захисту комунальної форми власності та мешканцям житлових будинків (споживачам) міста Києва».

Присудити з бюджетних асигнувань Київської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73.08грн. (сімдесят три гривні, 08 копійок).

Зобов'язати Київську міську раду, відповідно до частини 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко