Справа № 814/2909/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23.12.2015 р. № 814/2909/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДержавної фінансової інспекції України, вул. П.Сагайдачного, 4,Київ 70,04070

доОСОБА_1, АДРЕСА_1

треті особиНаціональний інститут стратегічних досліджень, вул.Пирогова, 7-А,Київ 30,01030

простягнення коштів в сумі 27862,52 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Державна фінансова інспекція України звернулася з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), за участю третьої особи Національного інституту стратегічних досліджень (далі - Інститут) про стягнення з відповідача коштів у сумі 27862,52 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ревізією фінансово-господарської діяльності Інституту встановлено порушення позивачем вимог Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 р. № 309 (далі Положення № 309), і Угоди про підготовку докторанта за державним замовленням. Внаслідок відрахування відповідача з Інституту Державному бюджету України завдано збитків на суму 27862,52 грн.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких посилається на те, що його відраховано в зв'язку з погіршенням стану здоров'я, що є поважною причиною та виключає його обов'язок відшкодовувати вартість навчання за державним замовленням. Відповідач добросовісно виконував індивідуальний план навчання і не порушував вимоги Положення № 309. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду, а також на відсутність публічно-правового спору між сторонами (а. с. 43-47).

Представники сторін і третьої особи подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку щодо непідвідомчості спору адміністративним судам та необхідності закриття провадження у справі, з огляду на наступне:

У жовтні-листопаді 2014 р. позивачем проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Інституту за 2007-2013 р.р. та за період з 01.01.2014 р. по 06.08.2014 р., результати якої оформлені актом від 14.11.2014 р. № 08-21/33 (а. с. 21-32).

Проведеною ревізією серед іншого виявлено, що протягом 2007-2014 р.р. відраховано 1 докторанта та 37 аспірантів без поважних причин. Вартість навчання ними не відшкодовувалася. До списку відрахованих достроково включено і відповідача (а. с. 12). Витрати на навчання відповідача склали 27862,52 грн. (а. с. 9).

22.12.2014 р. позивач направив Інституту вимогу про усунення порушень, п. 2 якої вимагається вжити заходів щодо проведення претензійно-позовної роботи по стягненню з відрахованих аспірантів та докторанта вартості навчання. Строк для виконання вимоги встановлено до 19.02.2015 р. (а. с. 18-20).

У зв'язку з тим, що Інститут не виконав у встановлений строк вимогу позивача, останній 19.02.2015 р. надіслав претензію про повернення коштів безпосередньо відповідачу (а. с. 10-11).

Відповідно до п. 7, 10, 13 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та в разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

При цьому, п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Зазначена правова позиція щодо передумов розгляду адміністративними судами позовів про відшкодування шкоди викладена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2013 р. (справа № 21-204а13), яка підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах на підставі ст. 244-2 КАС України.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України (ухвали від 21.10.2014 р. у провадженні № К/800/41135/13 і від 13.03.2014 р. у провадженні № К/800/38583/13).

При цьому, Пленум Вищого адміністративного суду України в постанові від 20.05.2013 р. № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" зауважив, що законодавство не містить визначення терміну "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди як форма цивільно-правової відповідальності є інститутом приватного права, застосування якого в адміністративному судочинстві можливе лише в разі завдання шкоди суб'єктом владних повноважень та за умови поєднання вимоги про її відшкодування з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи, що позовні вимоги Державної фінансової інспекції України стосуються стягнення збитків з фізичної особи, яка не відносяться до суб'єкта владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суд дійшов висновку, що даний спір за своєю правовою природою не є публічно-правовим, не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та має розглядатися за правилами цивільної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 157 ч. 1 п. 1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі закрити.

2. Ухвалу направити сторонам по справі.

Апеляційна скарга на цю ухвалу подається в порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є. В. Марич