Справа № 826/14575/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2015 року № 826/14575/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мазур А.С., суддів: Кротюка О.В., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства охорони здоров'я України
прозобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України (далі - МОЗ України) про зобов'язання відповідача забезпечити нормативно-правове регулювання у сфері охорони здоров'я, забезпечити право ОСОБА_1 на охорону здоров'я, а саме: внести доповнення до переліку рідкісних орфанних захворювань Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 27.10.2014 № 778 «Про затвердження переліку рідкісних (орфанних) захворювань», який набрав чинності 01.01.2015, а саме: занести до відповідного переліку орфанне рідкісне захворювання - генералізована форма торсіонної дистонії, на яке страждає ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що вона страждає на рідкісне, орфанне захворювання, а відповідачем не було організовано надання їй належної медичної допомоги. Вказала, що МОЗ України не відреагувало на її прохання щодо внесення захворювання, на яке вона страждає, до Переліку орфанних захворювань, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 778 від 27.10.2014 "Про затвердження переліку рідкісних орфанних захворювань", який набрав чинності 01.01.2015. Разом з тим, зазначила, що відповідачем не було забезпечено нормативно-правове регулювання у сфері охорони здоров'я щодо лікування конкретного захворювання, конкретної людини, чим було проявлено, на її думку, бездіяльність, так як не встановлено порядок надання медичної допомоги.

У судовому засіданні, представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, наведених в письмових запереченнях, в яких вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки при прийнятті Наказу МОЗ України діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством; позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, з огляду на те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень наділений дискреційними повноваженнями, і тому при прийнятті рішень, в тому числі оспорюваного Наказу, діє з певною свободою розсуду, тому задоволення позову позивачки призведе до втручання судом в дискреційні повноваження відповідача і виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Крім того, відповідач зазначив, що листування позивачки з МОЗ України стосувалось здебільшого забезпечення відповідними виробами медичного призначення, а не порядку формування переліку орфанних (рідкісних) захворювань.

Згідно ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 інвалід з дитинства 2 групи, хворіє на рідкісне орфанне захворювання та має діагноз - генералізована торсіонна дистонія. Таке захворювання не лікується, але за результатами операції по вживленню нейростимулятора, яка проводиться на протязі життя через кожні 3-5 років, можна повернути людину до повноцінного життя.

Так, позивачці таку операцію вперше зробили у м. Москві Російської Федерації у 2008 році, повторно операція з вживлення нейростимулятора була проведена в Україні в 2012 році на благодійні кошти.

Так як у 2015 році ОСОБА_1 потребує чергової операції, а сума коштів у розмірі 475 631,05 грн. для позивачки, яка проживає з непрацюючою матір'ю, є значною, у листопаді 2014 року вона звернулася до відповідальної особи Департаменту медичної допомоги МОЗ України (далі по тексту - Департамент) щодо фінансування лікування державою конкретного орфанного захворювання, на яке вона страждає. Проте відповіді на своє звернення не отримала, у зв'язку з чим повторно звернулась до Департаменту з питанням: «Чи занесена хвороба «торсіонна дистонія» до переліку рідкісних захворювань, який порядок реєстру хворих та які документи необхідно подати для реєстрації ОСОБА_1 та чи буде профінансоване державою лікування її хвороби?».

Отриману відповідь позивачка вважає такою, що не відповідає на поставлені нею питання, у зв'язку з чим звернулась з аналогічними питаннями до інших державних органів, як вбачається з наявних в матеріалах справи запитів та листів з відповідями.

Ознайомившись з наказом МОЗ України від 27.10.2014 № 778 «Про затвердження переліку рідкісних (орфанних) захворювань» (далі по тексту - Наказ № 778), який набрав чинності 01.01.2015, позивачка дізналась, що до відповідного переліку не занесене її захворювання - торсіонна дистонія (G.24.1 за МКХ-10), у зв'язку з чим, порушене право позивачки на доступність медичних послуг, закріплених в законодавстві Україні та міжнародному законодавстві, що і стало підставою звернення з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження, компетенція, функції Міністерства охорони здоров'я України визначені його Положенням про Міністерства охорони здоров'я України (далі по тексту - Положення про МОЗ України), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267.

Згідно п.8 зазначеного вище Положення у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України і постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання.

Накази МОЗ, які відповідно до закону про регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Нормативно-правові акти МОЗ підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Так, Законом України від 15.04.2014 №1213-VII внесено зміни до Основ законодавства України про охорону здоров'я, зокрема доповнено статтею 531, якою встановлено, що держава забезпечує заходи з профілактики рідкісних (орфанних) захворювань та організацію надання громадянам, які страждають на такі захворювання, відповідної медичної допомоги. З цією метою центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я:

визначає та затверджує перелік рідкісних (орфанних) захворювань та забезпечує офіційну публікацію цього переліку;

в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, забезпечує створення та ведення державного реєстру громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання;

визначає заходи, необхідні для забезпечення профілактики рідкісних (орфанних) захворювань, та встановлює порядок надання медичної допомоги громадянам, які страждають на ці захворювання.

Громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, безперебійно та безоплатно забезпечуються необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до їх переліку та обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної норми Закону, МОЗ України наказом від 21.07.2014 № 514 затверджено склад робочої групи з розробки нормативно-правових актів з впровадження положень ст. 531 розділу V Основ законодавства України про охорону здоров'я щодо забезпечення профілактики та лікування рідкісних (орфанних) захворювань.

При цьому до складу робочої групи включені спеціалісти МОЗ України, головні позаштатні спеціалісти МОЗ України, співробітники вищих медичних навчальних закладів, установ Національної академії медичних наук України, народний депутат України, представники громадських та благодійних організацій.

На виконання Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2000 № 996, МОЗ України опублікувало на публічне обговорення проект наказу МОЗ України «Про затвердження переліку рідкісних (орфанних) захворювань».

За результатами засідань робочої групи розроблено та прийнято наказ МОЗ України від 27.10.2014 № 778, яким затверджено перелік рідкісних (орфанних) захворювань, що призводять до скорочення тривалості життя хворих або їх інвалідизації та для яких існують визнані методи лікування.

Листом від 12.11.2014 № 1-03/2146 Наказ № 778 був погоджений Національною академією медичних наук України.

Міністерство юстиції зареєструвало Наказ від 13.11.2014 № 1439/26216, який у визначеному законодавством порядку був опублікований у бюлетені «Офіційний вісник України» від 05.12.2014 № 95.

Наказ разом із положеннями Закону України від 15.04.2014 № 1213-VII введені в дію 01.01.2015.

Водночас, Порядок забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 160 від 31.03.2015.

Відповідно до п. 6 вищевказаного Порядку безперебійне і безоплатне забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, закупленими за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, здійснюється в межах бюджетних призначень.

Як зазначив представник відповідача, враховуючи вимоги бюджетного законодавства, видатки на забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами у 2015 році не передбачені.

Разом з цим, відповідно до п. 2 Наказу Департамент медичної допомоги МОЗ України та Державний заклад «Центр медичної статистики МОЗ України» мають забезпечувати щорічний перегляд переліку рідкісних (орфанних) захворювань та у разі необхідності внесення до нього відповідних змін.

Таким чином, межі повноважень, компетенція і функції відповідача визначаються нормативно-правовими актами України.

Позивачка, в своїй позовній заяві просить суд зобов'язати МОЗ України забезпечити нормативно-правове регулювання у сфері охорони здоров'я, забезпечити право ОСОБА_1 на охорону здоров'я, а саме: внести доповнення до переліку рідкісних орфанних захворювань Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 27.10.2014 № 778 «Про затвердження переліку рідкісних (орфанних) захворювань», який набрав чинності 01.01.2015, а саме: занести до відповідного переліку орфанне рідкісне захворювання - генералізована форма торсіонної дистонії, на яке страждає ОСОБА_1

Однак, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Отже, суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З аналізу зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, слід зазначити, що суд вирішує виключно правові спори та не є фахівцем у сфері визначення класифікації хвороб та віднесення їх за певними критеріями, зокрема, до переліку рідкісних (орфанних) захворювань, що призводять до скороченння тривалості життя хворих або їх інвалідизації та для яких існують визнані методи лікування, у зв'язку з чим, суд вважає, що вирішення таких питань і за таких обставин відноситься до виключної компетенції відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач виконав покладений на нього ч. 2 ст. 71 КАС України обов'язок.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Судові витрати, які підлягають стягненню у відповідності з ч. 2 ст. 94 КАС України -відсутні.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем його прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що з аналізу норм вищезазначених нормативно-правових актів убачається, що відповідно до п. 2 Наказу, Департамент медичної допомоги МОЗ України та ДЗ «Центр медичної статистики МОЗ України» мають забезпечувати щорічний перегляд переліку рідкісних (орфанних) захворювань та у разі необхідності вносити до нього відповідні зміни. Таким чином, належним способом захисту позивачем своїх прав є звернення до МОЗ України про включення торсіонної дистонії (G.24.1 за МКХ-10) до переліку, затвердженого Наказом.

Керуючись статтями 69-71, 94, 159-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді: О.В. Кротюк

А.В. Літвінова