Справа № 530/223/14-а
Суддя: Дем'янченко С. М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Зіньківський районний суд Полтавської області
Справа № 530/223/14-а
Номер провадження 2-а/530/13/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Демянченка С.М. при секретарі Тараненко Т.І., розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України ( далі по справі УПФУ) в Зіньківському районі Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

З позову вбачається, що ОСОБА_1 з 18.06.1973 року працював головою Зіньківського районного суду Полтавської області. Має стаж роботи судді тридцять сім років шість місяців, наказом начальника управління державної судової адміністрації Полтавської області від 17.01.2011 року був звільнений з посади судді у зв'язку з виходом у відставку. З січня 2011 року йому було призначене довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків від його заробітної плати на час звільнення із займаної посади. З 1 січня 2012 року введено в дію ст.ст. 129 та 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зі змінами та доповненнями, яким на принципово новій основі регулюється питання виплати суддівської винагороди (заробітної плати) та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода щодо його прав складається з посадового окладу, щомісячної доплати 10% посадового окладу (перебування на адміністративній посаді в суді) та відповідно до ч.5 ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячна доплата за вислугу років 80% посадового окладу.

Відповідно до ч.3 ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» посадовий оклад суддів з 01 січня 2013 року встановлено у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 80% грошового утримання судді,з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов"язкове державне страхування, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного утримання. Довічне грошове утримання виплачується органами пенсійного фонду України.

Рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2013 від 3 червня 2013 року (справа щодо зміни умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) було визнано таким, що не відповідають ОСОБА_2 України ( є неконституційними) частини перша, друга ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

Також визнано такими, що не відповідають ОСОБА_2 України (є неконституційними): частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, якими було встановлено обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці десяти прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ; абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи 08 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частини другої, третьої ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Позивач також зазначає, що він звертався до управління пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 15.07.2013 року у розмірі 90 % від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді , без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Рішенням управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі № 01/Г-02 від 21 січня 2014 року в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 було відмовлено на підставі ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , крім того позивач зазначав,що довічне грошове утримання суддям у відставці має виплачуватись управліннями Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України без обмежень, зазначених у наведених вище положеннях нормативних актів, які визнані такими, що не відповідають ОСОБА_2 України.

Отже, відповідно до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячні грошове утримання позивачу, як судді у відставці , має сплачуватись у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

При зміні заробітної плати чинним суддям відповідно до положень ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно має проводитись і перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з урахуванням наявних у пенсійних справах документів, якими підтверджено стаж роботи, розмір доплат за вислугу років, тощо.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.ст. 129,138 Закону України«Про судоустрій та статус суддів» позивач просив провести йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, виплачувати його з 15 липня 2013 року в сумі, що складає 90 відсотків заробітку судді, який працює на відповідній посаді.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, послався на обставини викладені в позовній заяві, представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області ОСОБА_3 позов не визнала, послалася на заперечення яке приєднане до матеріалів справи ( а.с.25-26), просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області ОСОБА_3Ф, оглянувши в судовому засіданні пенсійну справу № 152932, ОСОБА_1, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 працював головою Зіньківського районного суду Полтавської області (а.с.17-20),згідно постанови Верховної Ради України від 02.12.2010 року № 2762-VІ «Про звільнення суддів»,(а.с.21-23)наказом начальника територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області ОСОБА_4 від 17 січня 2011 року № 8 ІК (а.с.24) позивач був звільнений з посади судді, голови Зіньківського районного суду Полтавської області у зв'язку з виходом у відставку. З січня 2011 року став отримувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати на час звільнення із займаної посади. З цього ж часу знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області,як суддя у відставці.

З 1 січня 2012 року введено у дію ст.ст. 129, 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами та доповненнями, якими на новій основі регулюються питання виплати суддівської винагороди (заробітної плати ) та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, відповідно до ст. 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років. Посадовий оклад судді місцевого суду з 01 січня 2013 року встановлено у розмірі 10 мінімальних заробітних плат( ч. 2 ,3 ст.129 вищезазначеного закону),крім того, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років.

Відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне страхування, судді , який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного утримання.

Довічне грошове утримання виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно довідки територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області від 08.01.2014 року № 60 (а.с.7) суддівська винагорода, яка враховується при призначенні перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.01.2013 року складає 21793 грн.00 коп.,в тому числі: посадовий оклад 11470 грн.00 коп.,щомісячна доплата 10% посадового окладу(за перебування на адмін. посаді) 1147 грн.00 коп., щомісячна доплата за вислугу років 80% - 9176 грн.00 коп.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання судді Герасименка М.І. - позивача по справі, з 1 січня 2013 року має складати 19613,70 грн. (21793 грн.00 коп. х 90% ) по 1 грудня 2013 року .

Згідно довідки територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області від 06.12.2013 року № 2362 (а.с.8) суддівська винагорода, яка враховується при призначенні перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці з 01.12.2013 року складає 23142 грн.00 коп.,в тому числі:посадовий оклад 12180 грн.00 коп.,щомісячна доплата 10% посадового окладу( за перебування на адмін. посаді) 1218 грн.00 коп., щомісячна доплата за вислугу років 80% - 9744 грн.00 коп.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання судді Герасименка М.І. - позивача по справі, з 1 грудня 2013 року має складати 20827,80 грн. (23142 грн.00 коп. х 90% )

15.01.2014 року позивач звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області, в якій просив провести йому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 15 липня 2013 року у розмірі 90 відсотків від суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області № 01/Г-02 від 21 січня 2014 року в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу було відмовлено(а.с.10),підставою для відмови, як зазначено у рішенні, стало те, що відповідно до ч. 4 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання передбачено лише для суддів Конституційного Суду України.

Суд вважає, що дії відповідача - управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області , що виразились у відмові проводити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у новому розмірі, є такими, що не відповідають вимогам закону, тобто є неправомірними, з наступних підстав.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_2 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантуються.

Статтями 22, 24 ОСОБА_2 України встановлено, що права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У відповідності з ст. 46 ОСОБА_2 України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно ст. 43 Закону України «Про статус суддів», який був чинним до 01.01.2011 року, та ст.138 нині чинного Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який пішов у відставку, при досягнення пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу» або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання у відповідних відсотках ( від 80 до 90 - залежно від стажу роботи та посаді судді) від заробітної плати працюючого на аналогічній посаді судді. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суть і зміст зазначеної норми в силу ст. ст. 22, 24 ОСОБА_2 України не можна заперечувати, оскільки як в Законі України «Про статус суддів», що втратив силу, так і у нині чинному Законі «Про судоустрій і статус суддів» збережено відповідний рівень суддівської недоторканності, невід'ємною складовою якого є рівень довічного грошового утримання судді у відставці в залежності від заробітку працюючого на відповідній посаді судді, а не зарплати, яку колись, в минулому, отримував суддя у відставці.

Статтею 126 ОСОБА_2 України закріплюється і гарантується незалежність і недоторканність суддів, невід'ємною складовою частиною яких є щомісячне довічне грошове утримання.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2008 року зазначено, що зміна існуючого порядку виплати щомісячного довічного грошового утримання суперечить КонституціїУкраїни, оскільки видатки на утримання судів, які передбачені у Державному бюджеті України, відповідно до частини другої ст. 95 та частини першої ст. 130 ОСОБА_2 України повинні передбачати і фінансування щомісячного довічного грошового утримання і суддів у відставці, що безпосередньо стосується реалізації положення частини першої статті 130 ОСОБА_2 України щодо забезпечення державного фінансування судів та створення належних умов для їх функціонування.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8 рп/2005 щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх незалежного матеріального утримання, у тому числі і після звільнення від виконання обов'язків судді.

Згідно зі статтею 130 ОСОБА_2 України держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок Пенсійного фонду України.

Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 3 червня 2013 року ( справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці ) перше, друге та третє речення частини п'ятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-УІ, щодо обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці десяти прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, визнано такими, що не відповідають ОСОБА_2 України ( є неконституційними ).

Цим же рішенням Конституційного Суду України було визнано такою, що не відповідає ОСОБА_2 України ( є неконституційною ) і статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-УІ, якою було встановлене зазначене вище обмеження, в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ.

Як встановлено судом , довічне утримання позивачу призначено з січня місяця 2011 року.Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-УІ, яким було встановлено обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці десяти прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, набув чинності з 1 жовтня 2011 року. А відповідно до пунктів 1, 2 обмеження пенсії ( щомісячного довічного грошового утримання ) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюються на пенсіонерів, яким пенсія ( щомісячне довічне грошове утримання ) призначено до набрання чинності цим Законом.

Таким чином посилання відповідача на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання передбачено лише для суддів Конституційного Суду України не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, відповідач згідно ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус судів» був зобов'язаний зробити позивачу перерахунок виплачувати щомісячне довічне грошове утримання починаючи з 15 липня 2013 року у розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді, зазначеної у довідці територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 08.01.2013 року № 60 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відмова відповідача суперечить вимогам ОСОБА_2 та законам України, а отже є неправомірною, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Керуючись статтями 6,17-19,58-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 129, 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій та статус суддів» зі змінами та доповненнями, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області № 01/Г-02 від 21 січня 2014 року про відмову перерахувати, судді Зіньківського районного суду Полтавської області у відставці ОСОБА_1,щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 15 липня 2013 року відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області здійснити, судді Зіньківського районного суду Полтавської області у відставці ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та довідок Управління державної судової адміністрації Полтавської області від 08.01.2013 року № 60 та від 12.12.2013 року № 2362 з 15 липня 2013 року та здійснювати в подальшу виплату довічного утримання судді у відставці без обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Зіньківському районі Полтавській області надалі самостійно робити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, судді у відставці ОСОБА_1, виходячи із збільшення розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зіньківський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст складено 28.02.2014 року.

Суддя