Справа № 428/7497/15-а
Суддя: Олійник В. М.
Дата ухвалення: 2015-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № Справа № 428/7497/15-а
Провадження № 2-а/428/144/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м.Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Олійник В.М., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконної відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (далі УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області), в якому просила про наступне:

- визнати незаконною відмову УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області про перерахунок їй щомісячного довічного грошового утримання від 25.05.2015 року;

- зобовязати УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області вважати днем її звернення із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання 26.01.2015 року і перерахувати їй щомісячне довічне грошове утримання відповідно до вимог ст.138 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90 % грошового утримання судді і голови суду, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного утримання з моменту звернення 26.01.2015 року;

- рішення суду в частині перерахунку щомісячного довічного грошового утримання звернути до негайного виконання.

В обґрунтування зазначених вимог позивач вказала, що вона працювала з 22.06.1982 року на посаді судді та голови Первомайського міського суду Луганської області. Станом на 24.11.2013 року вона мала 32 роки суддівського стажу і подала заяву про відставку до Вищої ради юстиції, яка рішенням від 24.12.2013 року вирішила внести подання до Верховної Ради України про її звільнення з посади судді Первомайського міського суду Луганської області. Верховна Рада України внесла до порядку денного на 03.02.2014 року проект постанови про звільнення судді у звязку з поданням заяви про відставку, який було опубліковано на сайті Верховної Ради України. Позивач в червні 2014 року через бойові дії на території м.Первомайськ, який опинився на території, що не підконтрольна українській владі, виїхала до м.Сєвєродонецьк. Наказом голови Первомайського міського суду Луганської області від 10.04.2014 року позивача було звільнено від здійснення повноважень голови суду. 17.09.2014 року позивачу виповнилось 65 років, проте на цей час її не звільнили з посади судді, але припинили виплачувати суддівську винагороду. Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 року №59-VIІІ вона була звільнена з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку з посади судді. Наказом голови Первомайського міського суду Луганської області від 26.12.2014 року №10-г позивача було відраховано зі штату суду у звязку з поданням заяви про звільнення у відставку. Проте, за період вересень-грудень 2014 року їй не нарахували і не виплатили суддівську винагороду. 05.01.2015 року позивач звернулась до ТУ ДСА України у Луганській області за необхідними документами для звернення до пенсійного фонду. 26.01.2015 року вона вперше звернулась до УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Проте, у звязку з реєстрацією позивача в м.Первомайськ і відсутністю в неї довідки про статус переміщеної особи їй було відповідачем відмовлено у прийнятті заяви. Лише 20.02.2015 року позивач в управлінні соціального захисту населення отримала вищевказану довідку. Після цього позивач зверталась до ТУ ДСА України в Луганській області, ДСА України, Ради суддів України щодо отримання довідки про її суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання. 15.03.2015 року вона отримала суддівську винагороду з вересня по грудень 2014 року, яка надходила частинами до 30.03.2015 року на її особистий рахунок в банку, і відповідно були зроблені відрахування до Пенсійного фонду. 30.03.2015 року позивачу повторно відмовив відповідач в прийнятті заяві, оскільки її заява була датована 26.01.2015 року, у звязку з чим позивач здала документи в приймальню УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області. Проте, листом від 16.04.2015 року відповідач повернув на адресу позивача документи на підставі того, що вони неналежно надані. 22.04.2015 року позивач знову особисто звернулась до відповідача з заявою, яку прийняли, проте повідомили, що вона не може зареєстрована, оскільки датована 26.01.2015 р. та ведеться електронний облік документів. Позивач погодилась виправити дату заяви на 22.04.2015 року, після чого її заяву було прийнято відповідачем. Відповідач після численних перевірок документів призначив позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. В травні 2015 року позивач вперше отримала це утримання з обмеженням, та звернулась до відповідача з заявою про призначення їй довічного грошового утримання відповідно до вимог закону, без обмежень. Листом від 25.05.2015 року УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області повідомило позивачу, що їй було призначено щомісячне довічне грошове утримання на підставі вимог ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка діяла на момент прийняття заяви 22.04.2015 року. Позивач вважає таке призначення незаконним, оскільки на час звернення її з заявою про відставку з посади судді була чинною ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року з урахуванням рішення Конституційного суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013. На момент подання позивачем заяви про відставку з посади судді вона мала 32 роки суддівського стажу і з врахуванням положень ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на посаді голови суду, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Таким чином, позивач вважає днем звернення до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання - 26.01.2015 року, та саме з цього дня відповідач зобовязаний нарахувати їй щомісячне довічне грошове утримання у відповідному розмірі, враховуючи положення ст.126 Конституції України, ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Конституційного суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року. Внаслідок чого позивач звернулась з позовом до суду.

Від представника відповідача УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області ОСОБА_2 на адресу суду було надано письмові заперечення на позов, в яких вона просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог та зазначила, що на адресу УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 22.04.2015 року про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. На час звернення позивача з заявою діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року №192-VIII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213- VIII від 02.03.2015 року. Порядок звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентується Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008 року. Згідно п. 1.2. Порядку у разі звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне грошове утримання призначається з дня звернення. Оскільки ОСОБА_1 була відрахована зі штату Первомайського міського суду Луганської області 26.12.2014 року, а звернулась з відповідною заявою до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області 22.04.2015 року, тобто більше ніж через три місяці з дня відрахування зі штату суду, тому їй було призначено щомісячне грошове утримання з дня її звернення з заявою, а саме 22.04.2015 року. Щодо розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке було призначено ОСОБА_1 представник відповідача зазначила, що воно було призначено, враховуючи положення ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання незаконної відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобовязання вчинити певні дії з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Згідно із ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невідємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обовязків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що частина третя статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668VI, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

27.11.2013 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про відставку, що підтверджується рішенням Вищої ради юстиції від 24.12.2013 року №1540/0/15-13.

Відповідно рішення Вищої ради юстиції від 24.12.2013 року №1540/0/15-13 внесено подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Первомайського міського суду Луганської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Згідно наказу голови Первомайського міського суду Луганської області від 10.04.2014 року №2 від здійснення повноважень голови Первомайського міського суду Луганської області ОСОБА_1 з 11.04.2014 року з припиненням виплат за перебування на адміністративній посаді.

З посади судді Первомайського міського суду Сегал Л.Б. було звільнено 25.12.2014 року, що підтверджується Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 року №59-VIII про звільнення суддів.

Відповідно до наказу голови Первомайського міського суду Луганської області від 26.12.2014 року №10-г суддю Первомайського міського суду Луганської області Сегал Л.Б. відраховано зі штату суду 26.12.2014 року у звязку з поданням заяви про звільнення у відставку.

Довідкою виконавчого комітету Борівської селищної ради №71 від 27.01.2015 року підтверджено той факт, що ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 68, з 20.06.2014 року як переселенка із зони АТО.

ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території в смт. Боровське, с. Боброве, вул. Комсомольская, б. 68, що підтверджується довідкою від 20.02.2015 року №919016314 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради.

Як вбачається з відповіді УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 17.08.2015 року №114/с-4 та заяви ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.01.2015 року, позивач 26.01.2015 року зверталась до відповідача з питання призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 від 22.04.2015 року та розпорядження УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області №195167 від 05.05.2015 року ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді з 22.04.2015 року.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 станом на 26.12.2014 року її стаж роботи всього становить 32 роки 6 місяців 3 дні.

Представник відповідача у запереченнях проти позову вказує, що позивач звернулась з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 22.04.2015 року, тобто після спливу трьох місяців з дня відрахування судді зі штату Первомайського міського суду Луганської області, у звязку з чим саме з дати звернення 22.04.2015 року було нараховане ОСОБА_1 відповідне грошове утримання.

Суд не може погодитися із таким твердженням представника відповідача з огляду на вищевказане, а саме: враховуючи відповідь УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 17.08.2015 року №114/с-4 про дату звернення та заяву ОСОБА_1 про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.01.2015 року.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, а відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що був чинний на час виникнення спірних відносин, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню частина 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній з врахуванням положень рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року), а отже дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є незаконними, адже порушують права та інтереси позивача.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги позивача, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання саме у розмірі 90 % суддівської винагороди з врахуванням стажу роботи на посаді судді.

За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про незаконну відмову відповідача в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобовязання вчинити певні дії, а саме: перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, у розмірі 90 % грошового утримання судді і голови суду, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного утримання з моменту звернення 26.01.2015 року.

Відповідно, такими, що підлягають задоволенню, суд вважає також вимоги позивача про необхідність допустити негайне виконання постанови суду в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць.

Керуючись ст.ст. 4, 8, 17, 86, 94, 138, 143, 158-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання незаконної відмови в перерахунку щомісячного довічного утримання та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання від 25.05.2015 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області вважати днем ОСОБА_1 звернення із заявою про нарахування щомісячного довічного грошового утримання 26.01.2015 року і перерахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання відповідно до вимог ст.138 Закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90 % грошового утримання судді і голови суду, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного довічного утримання з моменту звернення 26.01.2015 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В. М. Олійник