Справа № 2а-2189/11
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 27115/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника відповідача Стефаняк В.Й.,

третя особа ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, яким просили визнати протиправними та скасувати рішення сесій за № 161 від 19.07.2009 року та за № 243 від 03.09.2010 року про виділення земельних ділянок для будівництва житлового будинку, ведення особистого селянського господарства громадянину ОСОБА_2, про надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на дану земельну ділянку.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що факт відсутності доказів порушення прав позивачів на користування спірною земельною ділянкою встановлений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2010 року в справі № 2-1371/10 про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відновлення проїзду та усунення перешкод в користуванні ним, яке набрало законної сили. Посилання позивачів щодо визнання рішень сільської ради неправомірними з тих підстав, що сесія сільської ради не вправі була виділяти ОСОБА_2 земельні ділянки, які охоплюють частково заїзд-дорогу до будинку позивачів, та надавати дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки спростовані наявними в матеріалах справи доказами та наданими головою Урізької сільської ради в судовому засіданні поясненнями, з яких встановлено, що будь-яких заборон на виділення земельних ділянок в сільську раду не надходило, позивач ОСОБА_4 з приводу надання їй земельної ділянки в сільську раду не зверталась. Тому рішення сесії Урізької сільської ради є обґрунтованими та не порушують права та інтереси інших осіб.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили позивачі, вважають, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, просять постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення сесії сільської ради № 243 від 03.09.2010 року винесено до прийняття рішення у справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відновлення проїзду та усунення перешкод в користуванні, який знаходиться на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, третю особу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Урізької сільської ради № 161 від 19.07.2009 року надано дозвіл ОСОБА_2 на виділення земельної ділянки площею 0,24976 га для індивідуального житлового будівництва по АДРЕСА_1. Рішенням Урізької сільської ради № 207 від 19.03.2010 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,24976 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах населеного пункту с. Винники Урізької сільської ради. На підставі даного рішення ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, прийшов до висновку, що такий повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Однак колегія суддів не погоджується з цим виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів зауважує, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року N 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Вище зазначені положення процесуального закону судом першої інстанції залишені поза увагою. Позивачі в позовній заяві просять скасувати рішення сесій Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, якими виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку, ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 та надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на дану земельну ділянку, яка частково захоплює проїзд до будинку позивачів.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав розглядати даний спір в порядку адміністративного судочинства, а такий слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне, а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду та закриття провадження у справі у зв'язку з неналежністю розгляду справи в порядку адміністративного судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, 203, 206, 254 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2011 року у справі № 2а-2189/11/1306 за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Урізької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про скасування рішень - скасувати і закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л. Я. Гудим

В. В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлений 21.12.2015 року