Справа № 804/19810/14
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2015 рокусправа № 804/19810/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Коршуна А.О.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі № 804/19810/14 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Тернівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх спав України в Дніпропетровській області, за участю третьої особи - Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Тернівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх спав України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо порушення строків виплати належних грошових сум під час звільнення, зобов'язати Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку, визнати протиправними дії Тернівського міського відділу та Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань, зобов'язати Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманої матеріальної допомоги за період проходження служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року, зобов'язати Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманих виплат за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року, зобов'язати Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській вчинити дії по нарахуванню та виплаті надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації у сумі 2 160,50 грн., зобов'язати Тернівський міський відділ та Головне управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки, стягнути з Головного управління МВС України в Дніпропетровській області відшкодування моральної шкоди у сумі 203 850,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, зазначав, що 27.10.14 ГУ МВС України в Дніпропетровській області з позивачем проведено остаточний розрахунок у сумі 26 741 грн., з розміром якого позивач не згодний, оскільки відповідачем не нараховані та не виплачені встановлені законодавством виплати з бюджетних асигнувань, матеріальна допомога за період проходження позивачем служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року, виплати за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року та до м. Києва з вересня по жовтень 2013 року, надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації у сумі 2 160,50 грн., компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року в задоволені адміністративного позову відмовлено. Позовну заяву в частині зобов'язання Тернівського міського відділу та Головного управління МВС України в Дніпропетровській області вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманих виплат за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року залишено без розгляду.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що правові підстави для визнання протиправними дій ГУ МВС України в Дніпропетровській області щодо порушення строків виплати належних грошових сум під час звільнення та зобов'язання вчинити дії по нарахуванню та виплаті середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку, а також для визнання протиправними дій відповідачів щодо не нарахування та не виплати встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань та про зобов'язання відповідачів вчинити дії по нарахуванню та виплаті недоотриманої матеріальної допомоги за період проходження позивачем служби у Тернівському міському відділі ГУМВС України в Дніпропетровській області з серпня 2000 року по липень 2014 року, відсутні.

ОСОБА_1, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду першої інстанції, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено строки виплати належних грошових сум під час звільнення, так як остаточний розрахунок - виплата одноразової грошової допомоги при звільнені проведений не в день звільнення, а 24.10.2014 р., чим порушено вимоги ст.ст.116,117 КЗпП України.

Також зазначив, що відповідачами не проведено індексацію, а також не здійснено виплат за період проходження служби з серпня 2000 р. по липень 2014 р. при здійснені остаточного розрахунку встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань.

Вказав, що відповідачем не здійснено виплату за відрядження до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області, а посилання суду першої інстанції на пропуску строку звернення з позовом щодо таких вимог вважає необґрунтованими з огляду на те, що право на одержання ним усіх заборгованостей, виплат та компенсацій виникає тільки після звільнення зі служби.

Апелянт послався також на необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на виплату надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації та компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки. Таке право передбачено Законом України «Про міліцію», постановами Кабінету Міністрів України, поточними наказами та здійснюється за рахунок фінансування видатків по утриманню органів внутрішніх справи.

Головне управління МВС України в Дніпропетровській області проти апеляційної скарги заперечило, просило рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вказало, що позивачу при звільненні були нараховані та виплачені всі належні суми, які передбаченні законодавством про соціальне забезпечення рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. Що стосується одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то вона виплачена після отримання бюджетних асигнувань 24.10.2014 р. в розмірі 26 741 грн., та будь-яка заборгованість перед позивачем відсутня.

У судовому засіданні, позивач та його представник доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали в повному обсяг, представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував.

Інші сторони по справі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників Тернівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх спав України в Дніпропетровській області та Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справи з 05.08.1996 р. по 29.07.2014 р.

Наказом по особовому складу від 29.07.2014 р. №270/о/с підполковника міліції ОСОБА_1 заступника начальника слідчого відділення Тернівського міського відділу згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи звільнено з 29.07.2014 р.у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за п.64 "б" (через хворобу); вислуга років на день звільнення складає: 17 років 11 місяців 24 дні (а.с.84).

З довідки Тернівського міського відділу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 06.01.15 №93 вбачається, що одноразова грошова допомога при звільнені позивача виплачена останньому 24.10.2014 р. за платіжним доручення №290 у розмірі 26 741 грн., прибутковий податок від 24.10.2014 р. за платіжним дорученням №291 у розмірі 4 302,37 грн.; щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним ) званням відповідно до п.11 Постанови КМУ від 17.07.92 № 339 нарахована позивачу за період з 29.07.14 по 31.12.14, виплата проведена за платіжним дорученням №341 від 18.12.14 на особистий картковий рахунок позивача (а.с.79).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Щодо доводів апелянта про протиправність дії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області щодо порушення строків виплати належних грошових сум під час звільнення.

Приписами ст.19 Закону України "Про міліцію" визначено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Правовідносини з виплати одноразової грошової допомоги особам офіцерського складу, які мають право на пенсію, врегульовані ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та п.10 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393.

Так, відповідно до ч.2 ст.9 зазначеного закону, згідно з Преамбулою якого його дія поширюється, зокрема, і на працівників органів внутрішніх справ України, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Така виплата здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Положення вказаної норми також узгоджуються з приписи п. 10 Порядку №393, відповідно до яких особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.14 Порядку № 393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Отже, названа допомога не є видом грошового забезпечення (заробітною платою), а пов'язана з правом особи на пенсійне забезпечення.

Зміст наведених спеціальних нормативно-правових актів не дає підстави для висновку, що законодавець визначає конкретні строки виплати такої грошової допомоги при звільнені та передбачає можливість компенсації у разі її затримки. Відтак, посилання апелянта на порушення відповідачами приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України є безпідставними, адже на відносини щодо соціального забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які врегульовані законодавством щодо пенсійного забезпечення, положення КЗпП України не розповсюджуються.

Щодо посилань апелянта на непроведення індексації у зв'язку з тим, що остаточний розрахунок - виплата одноразової грошової допомоги при звільненні проведений не в день звільнення, а 24.10.2014 р., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об'єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що відповідно до попередньої редакції ч. 3 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" підтримання купівельної спроможності встановлених законодавством України соціальних виплат, що мають цільовий і разовий характер (одноразова допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію, тощо), здійснюється шляхом підвищення державних соціальних гарантій та інших виплат, виходячи з яких визначаються розміри соціальних виплат, які є об'єктами індексації", а також те, що ч.1 ст.2 вказаного закону, приписами якої в якості однієї з умов індексації визначено отримання громадянами грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, неконституційною не визнано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що індексація такої виплати як одноразова грошова допомога при звільнені не передбачена. А відтак, вимоги щодо проведення такої індексації, заявлені позивачем, не підлягають задоволенню.

Щодо посилань апелянта на невиплату за період проходження служби з серпня 2000 р. по липень 2014 р. при здійснені остаточного розрахунку встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань, колегія суддів зазначає таке.

Порядок виплати матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу ОВС регулювалося Указом Президента України "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" від 04.10.1996 №926-96, наказами МВС України "Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативних актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" від 10.06.99 № 149, "Про затвердження Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ОВС та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу" від 01.11.03 №1236, Методичними рекомендаціями МВС України від 30.06.05 про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу.

Нарахування і виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу ОВС проводилася на підставі мотивованих рапортів, тобто у разі їх звернення мотивованими рапортами до безпосереднього керівництва, та за умови асигнувань, що виділялися відповідним підрозділам ОВС на зазначені цілі, згідно кошторису

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.07 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Наказом МВС України від 31.12.07 №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.08 за № 205/14896, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пп.2.17.1 п.2.17 Інструкції (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Приписами пп.2.17.2 п.2.17 Інструкції визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Згідно з пп.2.17.3 п.2.17 Інструкції допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати; підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку (пп.2.17.4 п.2.17); фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення (п.2.17.5 п.2.17).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено довідкою відповідача від 06.01.2015 №95, ОСОБА_1 нарахована та виплачена матеріальна допомога за 2008р., 2011р., 2012р., 2013р. та 2014р. (а.с.80).

Позивачем на обгрунтування позовних вимог в означеній частині не надано доказів звернення до керівництва з відповідними рапортами, видання останнім відповідних наказів, які б залишились не реалізованими відповідачем, про наявність таких фактів не зазначено ані позивачем ані відповідачем.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для визнання протиправними дій відповідачів, які стосуються встановлених законодавством виплат з бюджетних асигнувань

Щодо посилань позивача на невиплату коштів, пов'язаних з відрядженням до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з жовтня по грудень 2002 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

На підтвердження факту відрядження позивачем надані ксерокопії посвідчень про відрядження та відповідних розпоряджень, за якими ОСОБА_1 був відряджений до Жовтоводського МВ УМВС України в Дніпропетровській області з листопада по грудень 2002 року. В той же час, позивач не заперечує тієї обставини, що йому було відомо про факт невиплати з 2002 року.

З урахуванням чинної на той період редакції Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої визначалось, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд першої інстанції, з урахуванням дати подання позову - 27.11.2014 р., дійшов обґрунтованого висновку щодо залишення позовних вимог з цій частині без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо доводів позивача про ненарахування та невиплату надбавки до посадового окладу за роботу, пов'язану із доступом до секретності інформації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну таємницю" доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов'язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Згідно зі ст.30 зазначеного закону у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 15.06.94 №414 затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Приписами абз.3 п.2 Положення № 414 визначено, що особам які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків та відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов'язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці (п.5 Положення № 414).

З огляду на наведене вбачається, що надбавка до посадових окладів у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, виплачується за умови, коли професійна діяльність громадянина, виконання ним його професійних обов'язків (розроблення, виготовлення, облік, зберігання, використання документів) пов'язана з відомостями, що становлять державну таємницю, до яких така особа має наданий відповідно до законодавства про державну таємницю доступ.

З довідки Тернівського міського відділу Головного управління МВС України у Дніпропетровській області від 31.12.14 №12105 вбачається, позивачу було надано доступ до державної таємниці (для роботи з інформацією, що має ступень секретності "Цілком таємно" та "Таємно") згідно наказу ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 26.11.12 №246 о/с дск. Надбавку за роботу в умовах режимних обмежень позивач не отримував, так як згідно наявних облікових форм РСО Тернівського МВ ГУМВС жоден документ з грифом секретності "Цілком таємно" та "Таємно" ним не опрацьовувався та не виготовлювався, що підтверджується щоквартальним актами перегляду кола працівників, яким виплачується надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (а.с.81).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірного ненарахування та невиплати надбавки до посадового окладу залежно від ступеня секретності інформації, оскільки наявність допуску ОСОБА_1 до державної таємниці не дає підстав для нарахування та виплати відповідної надбавки, адже такими підставами є наявність факту безпосередньої роботи особи з інформацією, що має обмежений доступ.

Крім того, доказів безпосередньої роботи позивача з документами та відомостями, що становлять державну таємницю, ОСОБА_1 ні суду першої ні апеляційної інстанцій надано не було.

З приводу посилань апелянта на ненарахування та невиплату компенсації за неотримане речове майно та продовольчі пайки, колегія суддів зазначає, що нормативно-правові акти, на які посилається позивач, такі як Закон України «Про міліцію», наказ МВС України "Про затвердження Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України" № 1489 від 05.12.2003 р., не врегульовують питання забезпечення продовольчими пайками осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ, оскільки Законом України "Про міліцію" не визначена видача продовольчих пайків співробітникам ОВС України, а вказаний наказ не пройшов реєстрацію у Міністерстві юстиції України, в зв'язку з чим був скасований Наказом МВС України від 22.07.2010 № 325 "Про скасування наказу МВС від 05.12.2003 № 1489".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності з боку відповідачів порушень прав ОСОБА_1 під час його звільнення з посади та здійснення розрахунків, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року у справі № 804/19810/14 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу суду складено в повному обсязі 04.01.2016 року.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун