Справа № 808/1495/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року (о 12 год. 30 хв.) Справа № 808/1495/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Графтрейд»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Графтрейд» (далі ТОВ «Графтрейд», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.02.2015 №-22-01.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, вказує, що у письмових запитах відповідача щодо надання пояснень та документального підтвердження операцій з ТОВ «Поліс Трейд ТМ», ТОВ «Хар-Транс», ТОВ «Укрторгтрансінвест» не зазначалось жодного конкретного та обґрунтованого факту, який би свідчив про можливе порушення позивачем або його контрагентами податкового законодавства. Також зазначає, що чинним законодавством не передбачено обовязку платника податків, а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обовязкових платежах. Це саме стосується і перевірки платником податків намірів контрагентів щодо сплати ними державі податків. Вважає, що факт відсутності підприємства за юридичною адресою не є підставою вважати, що дані підприємства не ведуть господарської діяльності, а угоди укладені з контрагентами є нереальними. Вказує, що чинні нормативно-правові акти не містять вичерпного переліку документів, які б підтверджували здійснення господарської операції, а тому законодавцем наведено чіткий перелік обовязкових вимог, яким такі документи повинні відповідати, при цьому навіть помилки у заповненні ТТН не може бути доказом нездійснення господарської операції з поставки товару, оскільки у позивача наявні всі необхідні документи, оформлені у відповідності до норм чинного законодавства. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити та скасувати оскаржуване рішення відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 24.04.2015 №604/08-01-10-03 (вх. №22600). Зокрема, зазначає, що платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами. Таким чином, у звязку з відсутністю обовязкових реквізитів на первинних документах, а саме: місця складання видаткових накладних; відсутності на ТТН ПІБ та підписів водіїв, що отримували товар, ТОВ «Графтрейд» безпідставно включило ПДВ до складу податкового кредиту, по взаємовідносинам з ТОВ «Поліс Трейд ТМ», ТОВ «Хар-Транс», ТОВ «Укрторгтрансінвест», які фактично не підтверджені відповідними документами. Також вказує, що товари від вказаних контрагентів позивачу не надавались та не поставлялись, тому сума податку на додану вартість не повинна бути віднесена до складу податкового кредиту у відповідних податкових періодах. Ураховуючи викладене, вважає, що ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя, як субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяла відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам державної податкової служби прав, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «Графтрейд» (ідентифікаційний код 32786757) є юридичною особою, яка зареєстрована 09.12.2003, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ОСОБА_3 довідки АБ №477584 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є 26.82.0 Виробництво неметалевих мінеральних виробів, не віднесених до інших групувань; 51.12.0 Посередництво в торгівлі паливом, рудами, металами та хімічними речовинами; 51.18.0 Посередництво в спеціалізованій торгівлі іншими товарами; 51.56.0 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами; 51.90.0 Інші види оптової торгівлі; 52.12.0 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту.

Судом встановлено, що на адресу позивача неодноразово надходили письмові запити ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області про надання документів по фінансово-господарським операціям з ТОВ «Поліс Трейд ТМ» за липень 2014 року, з ТОВ «Укрторгтрансінвест» за серпень 2014 року, з ТОВ «Хар-Транс» за серпень 2014 року, на які позивачем були надані завірені копії підтверджуючих взаємовідносини з зазначеними контрагентами документів (запит від 23.09.2014 №9511/10/08-26-22-00, запит від 30.10.2014 №1068/10/08-26-22-01 та відповіді на них з підтверджуючими документами), копії містяться в матеріалах справи.

На підставі направлення від 17.12.2014 №611 та згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України у період з 17.12.2014 по 23.12.2014 ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Графтрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Поліс Трейд ТМ» за період липень 2014 року, ТОВ «Хар-Транс» за період серпень 2014 року, ТОВ «Укрторгтрансінвест» за період серпень 2014 року, за результатами якої складений відповідний акт від 24.12.2014 №120/08-26-22-01/32786757.

ОСОБА_3 перевіркою встановлено порушення позивачем:

пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14, п. 44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість всього у сумі 83 270,00 грн., у т.ч. по періодах:

липень 2014року 44 800,00 грн.;

серпень 2014 року 38 470,00 грн.

На підставі ОСОБА_3 та вказаних порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» №-22-01 від 03.02.2015, за яким позивачу збільшене грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 104 087,50 грн., з яких за основним платежем 83 270,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 20 817,50 грн.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України).

Функція податкового органу щодо контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, реалізується останніми шляхом проведення перевірок у випадках та в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

У відповідності до статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Суд не приймає посилання представника позивача та не надає оцінку щодо правомірності дій відповідача під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення. В даному випадку це не є предметом розгляду справи, оскільки вимог щодо визнання протиправними дій податкового органу щодо призначення перевірки або скасування наказу про її призначення адміністративний позов не містить.

В пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту в даному випадку вважається згідно абз.2 п. 198.2 ст. 198 ПК України дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковими накладними.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Аналіз значених норм права дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами пунктів 200.1 200.4 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну. В даному пункті ПК України перелічені обов'язкові реквізити, що мають міститися в податковій накладній.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних..

Виходячи з приписів вищевказаних норм, податкова накладна засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг), надає право на формування податкового кредиту платника податків-покупця. Придбання товарів (робіт, послуг), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності платника податку, відсутність податкової накладної позбавляють платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених (нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг).

ОСОБА_3 з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 1 Закону № 996-ХІV також визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитам є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ОСОБА_3 з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що позивач мав фінансові правовідносини з ТОВ «Поліс Трейд ТМ» щодо поставки Товару (графітова нитка, нитка хімічна синтетична, стрічка з н/ж), на який виписано (оформлено) видаткові накладні від 01.07.2014 №575 на суму 58 200,00 грн., від 04.07.2014 №576 на суму 54 480,00 грн., від 08.07.2014 №577 на суму 54 720,00 грн., від 08.07.2014 №578 на суму 45 600,00 грн., 10.07.2014 №579 на суму 55 800,00 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товарів підтверджується також податковими накладними від 01.07.2014 №78 на суму ПДВ 9 700,00 грн., від 04.07.2014 №79 на суму ПДВ 9 080,00 грн., від 08.07.2014 №80 на суму ПДВ 9 120,00 грн., від 08.07.2014 №81 на суму ПДВ 7 600,00 грн., від 10.07.2014 №82 на суму ПДВ 9 300,00 грн., складеними ТОВ «Поліс Трейд ТМ».

Позивач мав також фінансові правовідносини з ТОВ «Хар-Транс» щодо придбання Товару (папір ГФ, стрічка з н/ж), на який виписано (оформлено) видаткові накладні від 04.08.2014 № 57 на суму 57 000,00 грн., від 06.08.2014 №59 на суму 56 100,00 грн. Факт придбання позивачем у контрагента товару підтверджується також податковими накладними від 04.08.2014 №48 на суму ПДВ 9 500,00 грн., від 06.08.2014 №50 на суму ПДВ 9 350,00 грн., складеними ТОВ «Хар-Транс».

01.11.2013 між ТОВ «Юніон-М» (Орендодавець) та ТОВ «Графтрейд» (Орендар) укладено договір №801-1/13 оренди частини нежилого приміщення, за яким орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення у будівлі, інв.. №550 літ. В-2, що знаходяться за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Запорізька, 92. Обєкт оренди може використовуватись Орендарем виключно для виробництва продукції та складування.

01.06.2014 між ТОВ «Юніон-М» (Орендодавець) та ТОВ «Графтрейд» (Орендар) укладено договір №17/13-1 оперативної оренди нежилого приміщення, за яким орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплатне користування частину нежитлового приміщення №105 (літера А-9) у будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Стефанова, буд. 46. Обєкт оренди може використовуватись Орендарем виключно під офіс.

Актом прийому передачі майна до договору №17/13-1 від 01.06.2014 орендодавець ТОВ «Юніон М» передав, а орендар ТОВ «Графтрейд» прийняв у тимчасове оплатне користування частину нежитлового приміщення у будівлі, яка знаходиться за адресою : Запоріжжя, вул. Стефанова, 46, а саме літ№105 (Літера А-9).

Додатковою угодою №1 до договору №7/13-1 від 01.06.2014 Орендодавець ТОВ «Юніон М» з одного боку, та Орендар ТОВ «Графтрейд» з другого боку, уклали додаткову угоду та внесли зміни у розділ № 5 «Плата за користуванням обєктом оренди та порядок розрахунків» і викладено у наступній редакції п.5.2. Вартість оренди площі приміщень складає 9450 грн. на місяць.

Позивач мав фінансові правовідносини з ТОВ «Укрторгтрансінвест» з приводу надання останнім послуг з поточного ремонту вищевказаного орендованого приміщення Здача прийняття робіт здійснювалась на підставі актів надання послуг від 18.08.2014 №885 на суму 58 707,60 грн., від 29.08.2014 №886 на суму 59 011,20 грн., які підписані сторонами. Факт придбання позивачем у контрагента послуг підтверджується також податковими накладними від 18.08.2014 №144 на суму ПДВ 9 784,60 грн., від 29.08.2014 №145 на суму ПДВ 9 835,20 грн., складеними ТОВ «Укрторгтрансінвест».

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи, які підтверджують наявність витрат на придбання товару/послуг.

Крім того, під час виїзної перевірки позивачем були надані всі інші документи в підтвердження взаємовідносин ТОВ «Графтрейд» з вищезазначеними контрагентами (договори, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, акти наданих послуг тощо), про що зазначено у ОСОБА_3 перевірки та представником відповідача не заперечене.

Щодо складення товарно-транспортних накладних з порушенням вимог Закону № 996-ХІV суд наголошує, що визначальним критерієм для підтвердження платника податку на податковий кредит є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобовязань платника податку внаслідок придбання ним товару (послуг), що використовуються таким платником податку у своїй господарській діяльності.

Оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару (послуг) і його використання у власній господарській діяльності, не відповідність або навіть відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Підставами для формування податкового кредиту з ПДВ є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації або, як виняток, заяви зі скаргою на постачальника, бухгалтерської довідки або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 ПК України. Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Отже, згідно з отриманих від контрагентів податкових накладних позивач також мав законні підстави для включення певних сум до складу податкового кредиту.

Складені контрагентами позивача податкові накладні відповідають вимогам законодавства України стосовно форми і порядку оформлення, містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції; первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами прав.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту в даному випадку вважається згідно абз.2 п. 198.2 ст. 198 ПК України дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Враховуючи наявність у ТОВ «Графтрейд» податкових накладних, на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаного товару були включені до податкового кредиту, приймаючи до уваги, що зазначені податкові накладні не визнані недійсними, будь-яких посилань щодо їх невідповідності вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить, контрагенти позивача на момент здійснення операцій зареєстровані у встановленому законом порядку як платники ПДВ, тому позивачем цілком правомірно включені суми ПДВ до складу податкового кредиту.

Щодо господарської діяльності контрагентів позивача ТОВ «Поліс Трейд ТМ», ТОВ «Хар-Транс» та ТОВ «Укрторгтрансінвест» та посилання представника відповідача на лист ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від 17.12.2014 №7446/7 позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, зобов'язання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009р. зазначив, що компанія заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обовязків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податкового обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, акт позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Графтрейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства містить посилання на певні ознаки фіктивності вказаних контрагентів. Проте, фактично висновки податкового органу, покладені в основу прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються на аналізі господарської діяльності контрагентів ТОВ «Графтрейд» і можуть свідчити лише про можливі порушення ними норм Податкового кодексу України, цивільного та господарського законодавства, однак не спростовують реальності господарських операцій між ТОВ «Графтрейд» та задекларованими контрагентами та не є доказами здійснення ними узгоджених дій, позбавлених економічного змісту та спрямованих на штучне, без реальної господарської мети, створення умов для зменшення оподаткування.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем в ОСОБА_3, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі встановлених ОСОБА_3 порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем безпідставно збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем, то відповідно і сума штрафних санкцій є необґрунтованою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 03.02.2015 №-22-01.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Графтрейд» за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 182,70 грн., (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак