Справа № 809/2166/15
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 809/2166/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.

за участі:

секретаря судового засідання Ілів Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень, стягнення невиплачених коштів грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ про оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень, стягнення невиплачених коштів грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Львівським державним університетом внутрішніх справ ОСОБА_1 протиправно зменшено суму премій за деякі місяці 2012-2013 років та внаслідок прийняття наказу від 18.06.2014 за № 370 о/с, частково не нарахована та невиплачена премія за період з 18.06.2014 по 18.08.2014. Таким чином, позивач просить визнати протиправними такі дії відповідача, виплатити вищевказані премії та одноразову грошову допомогу з їх урахуванням, видати грошовий атестат та стягнути моральну шкоду за такі дії Львівського державного університету внутрішніх справ.

Позивач, його представник заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснили, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у Львівському державному університеті внутрішніх справ. Позивача 18.06.2014 попереджено, що Прикарпатський факультет Львівського державного університету внутрішніх справ ліквідовано та всі посади скорочено. Одночасно, 18.06.2014 відповідачем видано наказ відповідно до якого всі працівники, посади яких скорочено, переведено у розпорядження ректора вищевказаного навчального закладу про що позивачу не було відомо, оскільки з таким наказом його ознайомлено не було. Пояснили, що за період з 18.06.2014 по день звільнення 18.08.2014 ОСОБА_1 і дальше виконував свої посадові обовязки. Однак, після звільнення позивачу стало відомо, що йому частково не нараховано та не виплачено премії за період з 18.06.2014 по 18.08.2014, зменшено суми преміювань за окремі місяці 2012-2013 років. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача сума виплаченої одноразової грошової допомоги була занижена. У звязку з цим, наказ від 18.06.2014 за № 370о/с підлягає до скасування, а невиплачені кошти грошового забезпечення до відшкодування. Крім того, вищезгадані обставини завдали ОСОБА_1 моральної шкоди, яку також слід стягнути. Позов просили задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Відповідач подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. У поданому запереченні вказав, що п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» керівникам державних органів надано право у межах асигнувань здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення. Встановлення премії являється правом, а не обовязком начальника підрозділу, і визначення її розміру здійснюється начальником по кожному співробітнику підрозділу ОВС у відповідності до показників роботи працівника, та залежно від особистого вкладу даного співробітника у загальні результати роботи. За період 2012-2013 років ОСОБА_1 виплачувалася премія в таких самих розмірах як й іншим працівникам Львівського державного університету внутрішніх справ. ОСОБА_1 наказом від 18.06.2014 за № 370 о/с переведено у розпорядження, а тому у відповідності до п.3.4.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення премія йому не нараховувалася. Сума грошової допомоги обчислена у відповідності до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача відсутні. В задоволенні позову просив відмовити.

Викликаний в судове засідання в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснив, що працював у Львівському державному університеті внутрішніх справ. На його думку наказ від 18.06.2014 за № 370 о/с є неправомірним, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, повязаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. Крім того, переведення у розпорядження здійснюється наказом ректора відносно кожної особи, посада якої підлягає скороченню, а не всіх працівників. Наголосив, що особа перебуває безпосередньо в розпорядженні органу внутрішніх справ, а не окремої посадової особи в даному випадку ректора Львівського державного університету внутрішніх справ.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, свідка, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з березня 1995 року, з 2011 року по 2014 рік - у Львівському державному університеті внутрішніх справ.

Згідно Наказу МВС України віл 02.06.2014 за № 535 «Про організаційно-штатні зміни у вищих навчальних закладах МВС», Прикарпатський факультет Львівського державного університету внутрішніх справ ліквідовано, всі посади скорочено. Працівники, посади яких підлягають скороченню та відмовилися від запропонованих посад, підлягають звільненню, про що позивача 18.06.2014 було попереджено (т.1 а.с.43).

Наказом виконуючого обовязки ректора Львівського державного університету внутрішніх справ від 18.06.2014 за № 370о/с «Про заходи щодо введення у дію змін до штату ЛьвДУВС» також вирішено, що осіб рядового та начальницького складу Прикарпатського факультету Львівського державного університету внутрішніх справ, посади яких скорочено, вважати такими, що знаходяться у розпорядженні ректора вищевказаного закладу (т.1 а.с.44).

На підставі рапорту від 11.08.2014 та подання т.в.о. начальника Прикарпатського факультету Львівського державного університету внутрішніх справ, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, підполковника міліції ОСОБА_1 - доцента кафедри адміністративних та цивільно-правових дисциплін Прикарпатського факультету, звільнено з органів внутрішніх справ та з займаної посади у запас за статтею 64 п. "г " (через скорочення штатів) з 18 серпня 2014 року, виплативши компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2014 рік з розрахунку 45 діб за вислугою років за період проходження служби з 01.01.2014 по 18.08.2014 (копія витяг з наказу за № 524о/с від 18.08.2014 - т.1 а.с.42).

Кабінет Міністрів України 7 листопада 2007 року прийняв постанову №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31.12.2007 № 499, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896.

Відповідно до пунктів 1.3 1.4 даної Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби. Грошове забезпечення виплачується особам рядового, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу, які призначені на штатні посади в апараті Міністерства внутрішніх справ України, головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на залізницях, їм підпорядкованих органах, вищих навчальних закладах, науково-дослідних установах, Державній службі охорони при МВС, на підприємствах, в установах, організаціях і підрозділах системи МВС та які навчаються в навчальних закладах системи МВС або зараховані в розпорядження відповідного органу внутрішніх справ.

Пунктом 3.4.3 Інструкції встановлено, що керівниками підрозділів здійснюється облік робочого часу осіб, які перебувають у розпорядженні за відповідними посадами. Виплата грошового забезпечення вказаним особам проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, у відповідності до пунктів 3.4.1 - 3.4.2 Інструкції при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. Підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Позивач, як вбачається з наказу №370о/с від 18.06.2014, вважається таким, що перебував у розпорядженні з 18.06.2014 по 18.08.2014. Однак, відповідачем не наведено виняткових випадків, повязаних з особливими обставинами, які б свідчили про необхідність зарахування позивача у розпорядження понад 15 днів. Також, відповідачем не надано дозволу чи наказу Міністра внутрішніх справ на переведення позивача в розпорядження з 18.06.2014 по 18.08.2014, тобто понад 15 діб.

Додатково суд зазначає, що наказом від 18.06.2014 за № 370о/с ОСОБА_1 зараховано в розпорядження ректора Львівського державного університету внутрішніх справ, що є неправомірним, оскільки позивач повинен був перебувати в розпорядженні органу внутрішніх справ, а не окремої посадової особи в даному випадку ректора вищевказаного навчального закладу. Крім того, в суду відсутні докази на підтвердження того, що наказ за № 370о/с від 18.06.2014 доведений до відома позивача.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ особам, які перебувають у розпорядженні відповідного органу внутрішніх справ, виплачується грошове забезпечення. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Таким чином, при зарахуванні в розпорядження органу внутрішніх справ трудові правовідносини не припиняються. Особа звільняється тільки із займаної посади, тобто припиняє виконувати посадові обовязки. Водночас вона залишається на службі в органах внутрішніх справ та продовжує отримувати грошове забезпечення за останньою основною штатною посадою.

Враховуючи те, що позивач після 18 червня 2014 року продовжував виконувати свої посадові обовязки аж до дня звільнення, свідчить про його фактичне не перебування в розпорядженні відповідача.

Відповідно до пункту 2.15.1 вказаної вище Інструкції преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення.

Преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого з метою визначення порядку матеріального заохочення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з урахуванням специфіки та особливостей виконання покладених на них службових обовязків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів. Зменшення розміру премії, позбавлення її проводяться відповідно до положення про преміювання.

Виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення (пункти 2.15.2 - 2.15.4 Інструкції)

У відповідності до пункту 2.15.5 Інструкції виплата премій особам рядового і начальницького складу, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10-го числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії чи зменшення її розмірів зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Згідно пункту 2.15.6 Інструкції премія не виплачується особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ: які звільняються зі служби за порушення дисципліни, за дискредитацію звання особи начальницького складу, через службову невідповідність або у звязку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили в місяці звільнення; направленим за кордон для виконання обовязків у складі миротворчих контингентів і миротворчого персоналу - за весь період перебування за кордоном, якщо інший порядок виплати не передбачений законодавством України.

Наказом відповідача від 13.02.2012 за № 56 затверджено Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ (т.1 а.с.70-71).

Відповідно до пунктів 2.1-3.2 вищевказаного Положення керівники структурних підрозділів Львівського державного університету внутрішніх справ здійснюють преміювання осіб рядового і начальницького складу у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення. Видатки на преміювання передбачаються кошторисом доходів та видатків загального та спеціального фонду на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ. За результатами роботи за місяць розмір премії визначається за такими показниками: виконання заходів, передбачених планами роботи УМВС України та відповідного структурного підрозділу; своєчасність та якість підготовки довідкових, аналітичних та інших матеріалів, що стосуються діяльності Львівського державного університету внутрішніх справ; виконавська дисципліна; службова дисципліна. Розмір премії визначається за показниками, зазначеними у підпункті 3.1 та залежно від особистого вкладу осіб рядового та начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ у загальні результати роботи.

З аналізу наведених нормативно-правових вбачається, що чинне законодавство не визначає чіткого розміру премії особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Умови та характер преміювання свідчать про те, що премія не має постійного характеру, її розмір визначається в залежності від особистого вкладу працівника в загальний результат служби та в межах визначеного фонду преміювання.

Таким чином, діючим законодавством, яке регламентує порядок проходження служби в органах внутрішніх справ, чітко не визначено поняття «особистого вкладу в загальний результат служби», в залежність від якого ставиться преміювання працівника. Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство не містить порядку розрахунку розміру премії (залежно від посади, вислуги років, спеціального звання, тощо), оскільки виплачується за рішенням керівника щодо кожного окремого співробітника ОВС та виключно в межах фонду преміювання.

Відповідно до пунктів 3.3-3.4, 4.1, 4.3 Положення про преміювання рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ встановлено, що у разі несвоєчасного виконання та неналежної організації виконання в установлені строки завдань керівники структурних підрозділів Львівського державного університету внутрішніх справ мають право зменшувати розмір премії. Особи рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ можуть бути позбавлені премії в повному обсязі за несвоєчасне (неналежне) виконання покладених на них обовязків, порушень службової дисципліни та розпорядку дня, виключно в порядку і на умовах, передбачених Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, що в кожному окремому випадку оголошується наказом Львівського державного університету внутрішніх справ.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено підстав, визначених Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та Положенням про преміювання рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ, для не нарахування та невиплати позивачу премії в повному обсязі за період з 18.06.2014 по 18.08.2014.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу премія за червень та липень нарахована в розмірі 3000 грн., однак не виплачена в повному обсязі, а саме за червень 2014 року виплачено премію тільки за 18 днів в розмірі 1200 грн., за липень 2014 року премія не виплачена взагалі, за 18 днів серпня 2014 року премія не нарахована.

У відповіді Львівського державного університету внутрішніх справ з даного приводу зазначено, що одноразова грошова допомога при звільненні з органів внутрішніх справ у сумі 34074,08 грн. була зменшена через механічні помилки при введенні даних до бухгалтерської програми, а саме помилкове введення коду 012, що призначений для нарахування премії. В обґрунтування таких дій Львівський державний університет внутрішніх справ послався на п.3.4.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення, згідно з яким виплата грошового забезпечення особам, які перебувають у розпорядженні за відповідними посадами, проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Однак, суд не погоджується з вищевказаним твердженням відповідача, оскільки, як вже було встановлено, фактично ОСОБА_1 в розпорядженні відповідача не перебував, а тому норма п.3.4.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення не може застосовуватися до нього. Відтак, позов в частині нарахування і виплатити ОСОБА_1 премії за червень 2014 року в розмірі 1800 грн., за липень 2014 року в розмірі 3000 грн., та за серпень 2014 року в розмірі 1800 грн. підлягає до задоволення.

В свою чергу, позовна вимога про зобовязання до перерахунку та виплати премії за окремі місяці 2012-2013 років не підлягає до задоволення з огляду на нижче викладене.

Згідно з п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення

Аналогічного змісту положення міститься в п. 2.15.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

В 2012-2013 роках розмір премії ОСОБА_1 фактично не відрізнявся розміру премій інших працівників Львівського державного університету внутрішніх справ, які займали рівнозначні посади, що підтверджується дослідженими судом відомостями на виплату премій за вказані періоди (т.2 а.с.3-61).

Доводи позивача про те, що розмір премії за 2012-2013 роки йому було зменшено, є необґрунтованими, оскільки відповідних наказів в період 2012-2013 років відповідач не видавав.

Таким чином, при визначенні премії позивачу за 2012-2013 роки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому суд дійшов до висновку, що підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

У відповідності до ст. 9 вищевказаного Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоровя, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у звязку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у звязку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом 3 наказу МВС України «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» від 31.12.2007 № 499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за № 205/14896 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відтак, одноразова грошова допомога залежить від місячного грошового забезпечення, яке включає в себе премії. Суд прийшов до висновку, що Львівський державний університет внутрішніх справ протиправно не нарахував і не виплатив ОСОБА_1 премії за червень 2014 року в розмірі 1800 грн., за липень 2014 року в розмірі 3000 грн., за серпень 2014 року в розмірі 1800 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідач зобовязаний перерахувати позивачу одноразову вихідну допомогу, з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням, основних видів грошового забезпечення, та виплатити її суму з врахуванням тієї, яка вже виплачена та обовязкових відрахувань до бюджету, а також зобовязаний видати новий грошовий атестат із врахуванням нарахованих і виплачених сум грошового забезпечення.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди на переконання суду до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Позивач вказав, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які вплинули на його грошове забезпечення, він пережив стрес, що призвів до душевних переживань, погіршення його самопочуття, погіршення стану здоровя через матеріальне становище, змін у житті після звільнення та необхідності докладання зусиль, вжитих для отримання одноразової грошової допомоги.

В статті 237-1 Кодексу законів про працю України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року (зі змінами) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 5 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Докази на підтвердження моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків позивачем, внаслідок порушення відповідачем його трудових прав у суду відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Отже, суд приходить до висновку, що позовна вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Таким чином позов ОСОБА_1 до Львівського державного університету внутрішніх справ про оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень, стягнення невиплачених коштів грошового забезпечення і відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи дане положення, суд присуджує стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1856 грн. здійснених ним судових витрат, які складаються з витрат на правову допомогу 1600 грн., витрат, повязаних із прибуттям до суду 256 грн. (вартість квитка на автобус зі станції м. Монастирська до м. Івано-Франківськ і назад складає 64 грн., а позивач обґрунтовував прибуття до суду на чотири судові засідання).

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо не нарахування ОСОБА_1 премії за серпень 2014 року та відрахування премії за червень, липень 2014 року.

Зобовязати Львівський державний університет внутрішніх справ нарахувати і виплатити ОСОБА_1 премії за червень 2014 року в розмірі 1800 грн., за липень 2014 року в розмірі 3000 грн., за серпень 2014 року в розмірі 1800 грн.

Зобовязати Львівський державний університет внутрішніх справ перерахувати ОСОБА_1 одноразову вихідну допомогу, з урахуванням премії за останній місяць служби перед звільненням, основних видів грошового забезпечення, та виплатити її суму з врахуванням суми яка вже виплачена та обовязкових відрахувань до бюджету.

Зобовязати Львівський державний університет внутрішніх справ видати ОСОБА_1 новий грошовий атестат із врахуванням нарахованих і виплачених сум грошового забезпечення.

Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 1856 (одна тисяча вісімсот п"ятдесят шість) грн. здійснених ним судових витрат.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4

Постанова складена в повному обсязі 28.12.2015 року.