Справа № 183/7512/15
Суддя: Юр'єва Т. І.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/7512/15
№ 2-а/183/191/15
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 грудня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юрєвої Т.І.,

секретаря Гончарової С.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новомосковська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПФУ м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною відмови у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання йому - судді у відставці з 19 листопада 2015р., та зобовязання здійснити призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19 листопада 2015 року.

В обґрунтуванні свого позову позивач зазначив, що Указом Президента України від 08 жовтня 1996 року він був призначений суддею Новомосковського районного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 20 вересня 2001 року він обраний безстроково на посаду судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області, постановою Верховної ОСОБА_3 України від 07 лютого 2002 року він обраний безстроково суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

12 січня 2015р. він звернувся з заявою про відставку, яка надійшла до ОСОБА_3 ради юстиції 14 січня 2015 р. (дата отримання заяви про відставку зафіксована в рішенні ОСОБА_3 ради юстиції №301/0/15-15).

30 липня 2015 року ОСОБА_3 рада юстиції прийняла рішення № 301/0/15-15 про внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення його з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

12 листопада 2015 року Верховна ОСОБА_3 України прийняла Постанову №788-VIII Про звільнення суддів відповідно до пунктів 2,3,6,9 частини пятої статті 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку, звільнила з посади зокрема і суддю апеляційного суду Дніпропетровської області Литвиненко Олександра Олександровича.

17 листопада 2015р. Наказом №256/к Апеляційного суду Дніпропетровської області він був відрахований зі штату суду 18 листопада 2015 року.

19 листопада 2015 року він звернувся із заявою та відповідним пакетом документів до ОСОБА_4 фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про призначення і виплату йому судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

ОСОБА_4 фонду України у м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області № Л-106 від 20.11.2015р. йому було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідач послався на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213 У111 вказавши, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання протиправною та незаконною, такою, що порушує його конституційні права.

Позивач вказує, що з часу подання ним заяви про відставку 12.01.2015 р. до прийняття рішення ОСОБА_3 радою юстиції 30.07.2015р. пройшло 6 місяців 18днів і ще до прийняття Постанови Верховною радою 12.11.2015р. пройшло 3 місяці 12 днів. Загалом з часу подання мною заяви про звільнення з посади судді у відставку 12.01.2015 р. до наказу про звільнення 17.11.2015 р. пройшло 10 місяці 5 днів.

Позивач вважає, що до виниклих правовідносин повинна бути застосована ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України за № 2453-УІ від 07 липня 2010 року, а в редакції від 27 березня 2014 року це стаття 141, та в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, що набрав чинності 28 березня 2015 року.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 - суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області має стаж роботи судді станом на 18 листопада 2015 року 21 рік 01 місяць 21 день.

Таким чином його щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись у розмірі 82 відсотка грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області його заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 25 768,60 гривень.

Вищевказані Закони України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України за № 2453-УІ від 07 липня 2010 року, в редакції від 27 березня 2014 року це стаття 141, та в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, який набрав чинності 28 березня 2015 року, що діяли під час коли він працював суддею, передбачали право судді на отримання щомісячного довічного грошового утримання (у розмірі з 80% до 90 % заробітної плати судді). Але реалізувати своє право, з точки зору відповідача він не може, тому що після досягнення ним права на відставку і звернення з заявою про відставку (12 січня 2015 р), до звернення до відповідача з заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( 19 листопада 2015р.) були прийняті зміни до законодавства (пункт 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону N 213-VIII), які з 01 червня 2015 р. нівелюють всі його права, що він мав і на які він розраховував працюючи суддею.

У результаті прийняття пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII, судді, які звернулися до ОСОБА_4 фонду України із заявою про призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) після 1 червня 2015 року, перебуватимуть у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату написання заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 Конституції України).

Застосування пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII, серед іншого, має наслідком втрату суддею власного правового статусу судді у відставці - призводить до порушення принципу правової визначеності, що є складовою верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований статтею 21 Конституції України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої статтею 126 Основного Закону України.

Відмовою в призначенні довічного щомісячного утримання судді у відставці, відповідач порушив норми права, чим допустив звуження змісту та обсягу існуючих його прав та свобод, порушив його гарантії незалежності судді, знизив рівень гарантій суддів вже досягнутих раніше в нашій державі, позбавив його майнових прав на отримання законного щомісячного довічного грошового утримання в сенсі вимог ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосував зворотну дію закону.

Позивач вказує, що він був обраний на посаду судді з жовтня 1996 р. за період дії Закону України «Про статус суддів» який чинним до 2010 року і, який передбачав при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку, а також продовжував працювати під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453, в якому ч.3 ст.138 було також передбачено при виході у відставку право судді на отримання довічного грошового утримання виходячи із застосуванням відсотка розрахунку 80% від грошового утримання судді з нарахуванням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років два відсотки заробітку.

Таким чином, він набув права на відставку відповідно до наявного стажу не менше 20 років, однак не досягнувши віку відставки судді - 65 років, мав можливість обирати: залишатися на посаді судді або прийняти рішення про відставку.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року в редакції, що діяла на момент отримання мною права на відставку формував у нього обґрунтовані правомірні, законні очікування отримання при почесному видаленні з посади у відставку щомісячного довічного утримання на рівні, максимально наближеному до рівня суддівської винагороди. Отже він обґрунтовано очікував отримання належного розміру щомісячного довічного утримання при відставці, що було гарантовано Законом № 2453-VI.

Порядок нарахування довічного грошового утримання, який був визначений ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 р. № 2453-YI, та який в подальшому був змінений Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI та визначено 70% від грошового утримання судді, чим був знижений досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, був в подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13 визнаний таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним) та втратив силу.

В цьому Рішенні Конституційного Суду зазначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), а тому ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції визначеної Законом України від 08.07.2011 р. № 3668-VI суперечить ст.126 Конституції України як така, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Законом України від 27.03.2014р. № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» знову в ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» внесені зміни та знову знижений відсоток розрахунку до 70% , що також в котрий раз звужує зміст та обсяг визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів, що порушує положення зазначені в Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3рп/13.

Окрім того, стаття 141 Закону № 2453-У1 «Про судоустрій і статус суддів» у редакції закону № 192-У111 «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року, що набрав чинності 28 березня 2015 року не була практично реалізована, оскільки також 28 березня 2015 року відповідно до Закону № 213-VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» частина третя статті 141 Закону №2453-VI набула нового змісту, згідно з яким:

1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, чинна редакція статті 141 Закону № 2453-VI допустила звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді знизивши розмір щомісячного довічного грошового утримання та не передбачивши право судді у відставці на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку зі зміною розміру грошового утримання судді.

ОСОБА_3 вказаними приписами Закону № 213-VIII ( про зміну зміста ст.141) внесено зміни до Закону № 2453-VI (частини третя, п'ята статті 141), що містять аналогічні за своїм змістом та сутністю положення, які вже були одного разу визнані неконституційними щодо обмеження граничного розміру довічного грошового утримання суддів у відставці та зміни відсотку, з якого обчислюється розмір довічного грошового утримання.

При цьому ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або їх окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення (статті 150, 152 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000). Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції. Відхилення від такого підходу свідчить про порушення конституційних приписів щодо обов'язковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, з 3 червня 2013 року частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» діє в попередній редакції і має наступний зміст: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач просить визнати протиправними дії Управління ОСОБА_4 фонду України у м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови йому в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання. Зобовязати Управління ОСОБА_4 фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці мені, ОСОБА_1 , із розрахунку 82 відсотки від грошового утримання судді в розмірі 25 768 грн.60 коп., на підставі подання Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року за №4.1-03-654/15 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 листопада 2015 р. (враховуючи повний стаж на посаді судді 21 рік ).

Позивач в судовому засіданні повністю підтримав свій позов.

Представник відповідача з позовними вимогами не згодний в повному обсязі, суду пояснила, що Постановою правління ОСОБА_4 фонду України №21-1 від 25.11.2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.1.7. цього Порядку визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213 У111 вказано, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Оскільки з 1 червня 2015 року довічне грошове утримання суддям у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не призначається, призначити Позивачу відповідну виплату, законних підстав не має.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши справу, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, ст. 8 КАС України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів, врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Частина ІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (розділ ХІІІ) визначає те, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяв раніше.

Призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проводиться згідно вимог статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до вимог частини 4 статті 126 Конституції України судді обіймають посади безстроково.

Вимогами ст. 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

За загальним правилом установленим частиною 1 статті 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Довічне грошове утримання суддів є однією з гарантій їх незалежності, які не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів та внесення змін до чинних, і це питання неодноразово було предметом конституційного розгляду за поданням Верховного Суду України (зокрема, рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними):

-частину третю, перше, друге, третє речення частини пятої статті 138 Закону

України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VІ;

-статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення

реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VІ в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VІ;

-абзац другий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668- VІ, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Йдеться про визнання неконституційними, серед іншого, положень Закону N 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року, якими довічне грошове утримання суддів у відставці обмежувалося 80 % розміру від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; а також обмежувався розмір пенсії або довічного грошового утримання суддів у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, неконституційним визнано положення статті 138 Закону № 2453-VI у редакції Закону N 3668-VI щодо припинення виплат суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу». На цей період призначається й виплачується пенсія згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зокрема, в абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що «... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Крім того, Конституційний Суд України в мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 указав, що щомісячне довічне грошове утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу (абзац четвертий пункту 3.2).

Встановлено, що 08 жовтня 1996 року Позивач був призначений суддею Новомосковського районного суду Дніпропетровської області. Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 20 вересня 2001 року Позивач був обраний безстроково на посаду судді Новомосковського районного суду Дніпропетровської області, постановою Верховної ОСОБА_3 України від 07 лютого 2002 року був обраний безстроково суддею апеляційного суду Дніпропетровської області.

12 січня 2015р. Позивач, будучи діючим суддею апеляційного суду Дніпропетровської області, звернувся з заявою про відставку, яка надійшла до ОСОБА_3 ради юстиції 14 січня 2015 р. ( дата отримання заяви про відставку зафіксована в рішенні ОСОБА_3 ради юстиції №301/0/15-15).

30 липня 2015 року ОСОБА_3 рада юстиції прийняла рішення № 301/0/15-15 про внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку.

12 листопада 2015 року Верховна ОСОБА_3 України прийняла Постанову №788-VIII Про звільнення суддів відповідно до пунктів 2,3,6,9 частини пятої статті 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку, звільнила з посади зокрема і суддю апеляційного суду Дніпропетровської області Литвиненко Олександра Олександровича.

17 листопада 2015р. Наказом №256/к Апеляційного суду Дніпропетровської області він був відрахований зі штату суду 18 листопада 2015 року.

19 листопада 2015 року він звернувся із заявою та відповідним пакетом документів до ОСОБА_4 фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області про призначення і виплату йому судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання від грошового утримання судді у розмірі 25768,60 грн.

ОСОБА_4 фонду України у м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області № Л-106 від 20.11.2015р. йому було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідач послався на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213 У111 вказавши, що з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд вважає, що відмова відповідача у призначенні та виплаті Позивачу щомісячного довічного грошового утримання протиправною та незаконною, такою, що порушує його конституційні права.

З матеріалів справи вбачається, що заяви про відставку Позивач подав 12.01.2015 р. і до прийняття рішення ОСОБА_3 радою юстиції 30.07.2015р. пройшло 6 місяців 18днів і ще до прийняття Постанови Верховною радою 12.11.2015р. пройшло 3 місяці 12 днів. Загалом з часу подання мною заяви про звільнення з посади судді у відставку 12.01.2015 р. до наказу про звільнення 17.11.2015 р. пройшло 10 місяці 5 днів.

ОСОБА_3 Юстиції орган, який єдиний у державі має повноваження вносити парламенту чи Президенту подання про призначення та звільнення суддів.

Відповідно до вказаного закону, ОСОБА_3 Юстиції зобовязана була розглянути мою заяву про звільнення у відставку у місячний термін та передати подання про моє звільнення у відставку до Верховної ОСОБА_3 України.

ОСОБА_3 Юстиції та Верховна Рада України при розгляді питання про його звільнення з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку, діяли з порушенням вимог, передбачених Конституцією та законами України, якими визначено порядок звільнення судді у відставку: ОСОБА_3 Юстиції не розглянула питання і не передала подання до Верховної ради протягом місячного терміну, Верховна ОСОБА_3 України не розглянула подання ОСОБА_3 Юстиції протягом розумного строку, чим допустили протиправну бездіяльність.

Суд вважає, що до виниклих правовідносин повинна бути застосована ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України за № 2453-УІ від 07 липня 2010 року, а в редакції від 27 березня 2014 року це стаття 141, та в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, що набрав чинності 28 березня 2015 року.

Так, відповідно до частини третьої статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону №192-VIII «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж: 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Як встановила ОСОБА_3 Юстиції 30 липня 2015 року, Позивач маю достатній для відставки стаж роботи, встановлений статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній до 29 березня 2015 року.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 - суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області має стаж роботи судді станом на 18 листопада 2015 року 21 рік 01 місяць 21 день.

Таким чином, Позивачу щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись у розмірі 82 відсотка грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області моя заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 25 768,60 гривень.

Вищевказані Закони України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України за № 2453-УІ від 07 липня 2010 року, в редакції від 27 березня 2014 року це стаття 141, та в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, який набрав чинності 28 березня 2015 року, що діяли під час коли він працював суддею, передбачали право судді на отримання щомісячного довічного грошового утримання (у розмірі з 80% до 90 % заробітної плати судді). Але реалізувати своє право, з точки зору відповідача він не може, тому що після досягнення ним права на відставку і звернення з заявою про відставку (12 січня 2015 р), до звернення до відповідача з заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( 19 листопада 2015р.) були прийняті зміни до законодавства (пункт 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону N 213-VIII), які з 01 червня 2015 р. нівелюють всі його права, що він мав і на які він розраховував працюючи суддею.

Пункт 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII у частині скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до закону України «Про судоустрій і статус суддів», не може бути підставою для відмови Позивачу в призначенні з 19 листопада 2015 року і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з наступного.

По-перше, указані положення вже були одного разу визнані неконституційними (Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013).

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

По-друге, з прийняттям пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону N 213-VIII, окрім порушення принципу правової визначеності, відбулося порушення розумної стабільності правового регулювання суспільних відносин.

Згідно із частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року "Брумареску проти Румунії" (пункт 61).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Зокрема, в рішенні від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови", де ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Стабільність правового регулювання проявляється в неприпустимості внесення довільних змін до діючої системи норм і є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов'язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ, законні очікування, пов'язані із виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права. Рівність усіх перед законом, що випливає із частини другої статті 21 Конституції України, впливає на регулювання всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й безпідставну заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї ж категорії (заборону відмінного поводження з особами, які знаходяться в однакових чи споріднених ситуаціях).

Принцип рівності окремо передбачений на конституційному рівні й щодо суддів ( ст.ст.126,127,149 Конституції України) .

Принцип рівності та стабільності мають бути дотримані й при матеріальному та соціальному забезпеченні суддів, ураховуючи раніше чинне правове регулювання.

Нові правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону N 2453-VI поширюються не тільки на суддів, які призначені (обрані) на посаду після введення в дію нового правового регулювання (з 1 червня 2015 року), але й на тих, хто почав свою професійну діяльність на посаді судді в період дії законодавства, що передбачало право на відставку не тільки за віком, але й за наявності необхідного стажу судді.

Статтею 111 Закону №2453-VI передбачено, що порядок розгляду питання та прийняття Верховною ОСОБА_3 України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної ОСОБА_3 України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної ОСОБА_3 України без висновку комітетів Верховної ОСОБА_3 України та будь-яких перевірок.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 20 Закону №1861-VI до порядку денного сесії Верховної ОСОБА_3 включаються почергово без голосування питання про складання присяги, питання про призначення, обрання на посади, звільнення з посад.

Положеннями статті 216 Закону №1861-VI встановлено, що Верховна ОСОБА_3 України звільняє з посад суддів, обраних безстроково, відповідно до частини пятої статті 126 Конституції України.

Усього мій стаж роботи судді який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, станом на 18 листопада 2015 року становить 21 рік 01 міс. 21 день.

Враховуючи викладене, моє щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці станом на 19 листопада 2015 року повинно виплачуватись у розмірі 82 відсотка від грошового утримання судді який працює на відповідній посаді, а саме у розмірі 82 відсотка від 25 768,60гривень.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до вимог ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Згідно вимог ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України.

Згідно ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, або іншому правовому акту згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пунктом 6.4 Європейської Хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998р. зазначається, що Закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом зазначеного терміну, повинні отримати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як найближчим до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року №(2010) 12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці»(пункт 54).

Тому при вирішенні цього спору слід враховувати, що з огляду на Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року (набрало законної сили 8 лютого 2006 р.) положення ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, слід мати на увазі, що у випадках, коли набуття чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Таким чином, з 3 червня 2013 року частина 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» діє в попередній редакції і має наступний зміст: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку визнати протиправними дії Управління ОСОБА_4 фонду України в м. Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання, та зобовязати Управління ОСОБА_4 фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці мені, ОСОБА_1, із розрахунку 82 відсотки від грошового утримання судді в розмірі 25768 грн.60 коп., на підставі подання Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року за №4.1-03-654/15 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 19 листопада 2015 р.

Відповідно до п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_4 фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору, то на підставі ст.94 КАС України, сплачений Позивачем судовий збір підлягає стягненню у розмірі - 487 грн. 20 коп. з Державного бюджету.

Керуючись ст.ст.2,5,6,8,9,17,104,105,162,183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до УПФУ в місті Новомосковську та Новомоковському районы Дніпропетровської області про визнання протиправною відмови у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління ОСОБА_4 фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському районі Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати Управління ОСОБА_4 фонду України в місті Новомосковську та Новомосковському району Дніпропетровської області здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із розрахунку 82 % від грошового утримання судді на підставі подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року за №4.1-03-654/15, починаючи з 19 листопада 2015р.

Стягнути з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 487 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її оголошення.

Суддя: Т.І. Юрєва