Справа № 820/7060/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

22 грудня 2015 р. №820/7060/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_2, в якому просить суд скасувати розпорядження Блюзнюківської районної державної адміністрації Харківської області про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства від 26 грудня 2011 року № 852.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 року залишено позовну заяву без розгляду по справі №820/7060/15 за позовом ОСОБА_4 до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про скасування розпорядження у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 року, а справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі наказу ГУ Держземагенства у Харківській області від 12.08.2014 року №1840-СГ "Про надання в оренду земельних ділянок" позивачу були надані земельні ділянки на умовах оренди для ведення фермерського господарства, при цьому 10.09.2014 року між позивачем та ГУ Дерземагенством у Харківській області укладено договір оренди землі, який було в подальшому зареєстрований у відповідності до чинного законодавства, що дало можливість позивачу створити Фермерське господарство "Калерія". Орендована земельна ділянка використовується за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, в червні позивачу стало відомо з ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 18.06.2015р. про наявність спору щодо визнання недійсними наказу від 12.08.2014р. та договору оренди від 10.09.2014р. через наявність розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 26.12.2011 року №852, яким надано гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте, позивач вважає зазначене розпорядження неправомірними та прийнятим всупереч чинному законодавству, оскільки при прийнятті оскаржуваного розпорядження ОСОБА_2 вже був засновником фермерського господарства та мав у користуванні земельну ділянку для ведення сільськогосподарського господарства.

Від першого заступника голови Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області Покас Н.М. через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому представник просить справу розглядати без участі представника відповідача, а також зазначив, що фактично визнає позовні вимоги позивача.

Проте суд зазначає, що в даному випадку таке визнання позову буде порушувати права третьої особи по справі - ОСОБА_2, через що таке визнання позову не може бути прийнято судом та, відповідно, не може бути прийнята постанова за правилами ст. 112 КАС України.

Від представника третьої особи ОСОБА_3 надішли письмові заперечення на адміністративний позов, в яких представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що спірне розпорядження як акт індивідуальної дії не стосується безпосередньо позивача через те, що на момент прийняття не створювало будь - яких прав та обов'язків для позивача, та не посягало на охоронювані законом інтереси позивача в межах даних правовідносин. Також представник третьої особи зазначила, що позивачем не доведено прийняття спірного розпорядження всупереч нормам чинного законодавства, що діяло на момент його прийняття. Отже, представник третьої особи вважає, що під час прийняття спірного розпорядження відповідач діяв в межах та у спосіб, що передбачений законом.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи ОСОБА_2- ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному провадженні оскаржується правомірність розпорядження Блюзнюківської районної державної адміністрації Харківської області про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Для того, щоб вирішити питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суд враховує загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України передбачено, що у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.13 р.).

При цьому суд зазнає, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів.

Проте, в постановах Верховного Суду України від 09.12.14 р. по справі № 31-308а14, від 11.11.14 р. по справі № 21-493а14, викладена інша правова позиція, а саме: у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.15 р.) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, суд не погоджується з висновком Верховного суду України, з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно положень п. 1 ч. 1 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Так, згідно рішення Конституційного Суду України від 01.04.10 р. № 10-рп/2010 положення п. п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 Конституції України встановлено, що до повноважень Конституційного Суду України належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Згідно з вимогами ч. 2 цієї статті з питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В даному випадку, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про місцеве державні адміністрації», місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Положеннями ст. 10 ЗК України врегульовано повноваження районних рад у галузі земельних відносин на території району, зокрема, розпорядження землями на праві спільної власності відповідних територіальних громад

З аналізу положень Закону України «Про місцеве державні адміністрації» вбачається, що місцева державна адміністрація як орган виконавчої влади при вирішенні питань на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи виконавчої влади вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

З огляду на викладене, а також враховуючи предмет спірних правовідносин, суд зазначає про наявність ознак публічно - правового спору.

Відповідно ч. 4 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АРК або органів місцевого самоврядування. Відповідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України, з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 55 Конституцій України та положення Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

Так, визнання протиправними та скасування (визнання незаконними - в редакції ст. 16 ЦК України) рішень органів державної влади є окремим способом захисту цивільних прав та інтересів, порушених зазначеними органами під час реалізації ними своїх повноважень. Наведення цього способу захисту в ЦК України свідчить про те, що рішення суб'єкта владних повноважень можуть не лише призводити до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, але й порушувати цивільні права особи, що виникли з інших підстав. Водночас, це не впливає на визначення судової юрисдикції спору, оскільки вона визначається виключно процесуальним законодавством, в даному випадку - КАС України. КАС України відносить спір до публічно-правового та, відповідно, підсудного адміністративним судам, виходячи з природи дій суб'єкта владних повноважень, який повинен здійснювати у спірних правовідносинах владні управлінські функції. Реалізація у цих правовідносинах суб'єктивних прав фізичних і юридичних осіб, що передбачені нормами приватного права, не переводить такий спір у категорію приватноправового.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вказана справа щодо оскарження розпорядження РДА про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 12.08.2014 року №1840-СГ (а.с. 10-11) надано гр.. ОСОБА_4 в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Алісівської сільської ради на території Близнюківського району Харківської області, загальною площею 119,4811 га, у тому числі:

- земельна ділянка площею 13,5254 га із кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014р. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 06);

- земельна ділянка площею 22,0953 га із кадастровим номером НОМЕР_3, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014р. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 06);

- земельна ділянка площею 48,3883 га із кадастровим номером НОМЕР_4, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014р. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6);

- земельна ділянка площею 12,1267 га із кадастровим номером НОМЕР_5, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014р. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 206);

- земельна ділянка площею 23,3454 га із кадастровим номером НОМЕР_6, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.02.2014р. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 6).

Також судом встановлено, що між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_4 укладено договір оренди від 10.09.2014 року щодо вказаних земельних ділянок (а.с.12-16), та, відповідно, передано орендовані земельні ділянки у користування ОСОБА_4, що підтверджується актом приймання - передачі земельних ділянок від 10.09.2014р. (а.с.17), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.18).

Після отримання в оренду вказаних сільськогосподарських угідь для ведення фермерського господарства позивачем створено Фермерське господарство «Калерія», що підтверджується відповідно затвердженим та зареєстрованим статутом вказаного господарства (а.с. 19-20).

Проте, як встановлено з матеріалів справи, розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 26.12.2011 року №852 було надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення тієї ж самої земельної ділянки, що в подальшому була виділена ОСОБА_6, орієнтованою площею 50 га із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу), розташованих за межами населених пунктів Алісівської сільської ради для створення фермерського господарства (а.с.26-27).

Відповідно до положень ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Згідно ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186- 1 цього Кодексу.

Як встановлено з пояснень, наданих в судовому засіданні представником третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3, до теперішнього часу ОСОБА_2 не погоджено проект землеустрою щодо відведення оскаржуваної земельної ділянки, через що не створено сільськогосподарське господарство.

Також з матеріалів справи встановлено, що в провадженні Блюзнюківського районного суду Харківської області перебуває на розгляді справа №612/337/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ГУ Дерземагенства у Харківській області, ОСОБА_4, державної реєстраційної служби України в особі Реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції про визнання незаконним та скасування правових актів індивідуальної дії, виданих органом державної влади, визнання договору оренди землі в окремій частині недійсним (а.с.21).

Отже, з наведеного випливає, що оспорюване розпорядження порушує права позивача.

При цьому судом встановлено, що раніше розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 25.01.1997 року №23 надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 у постійне користування іншу земельну ділянку у розмірі 50 га у полі НОМЕР_8 сівозміни НОМЕР_9 із земель запасу Алісівської сільської ради народних депутатів для ведення сільського (фермерського) господарства, яка не є спірною (а.с.64).

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_2 складено проект відведення земельної ділянки та, відповідно, видано акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_7 (а.с.68-69).

На підставі акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_7 ОСОБА_2 створено Сільське (фермерське) господарство ОСОБА_2 (а.с.28-28-30).

Проте ОСОБА_2 як фізична особа у 2011 році вдруге звернувся до Близнюківської РДА за отриманням дозволу на розробку землеустрою для створення ще одного фермерського господарства. Внаслідок цього звернення відповідачем і було прийнято оскаржуване розпорядження.

Перевіряючи правомірність прийнятого розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області від 26.12.2011р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

При цьому, згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Також положенням ч. 1 ст. 31 Земельного кодексу України, визначено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Відповідно до положень ст. 124 ЗК України України передбачено, що в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їхніми повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Згідно ч. 2 ст. 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про фермерське господарство" , після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення (імлу створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

При цьому, згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Отже, фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України (Судової палати у господарських справах) від 04.11.2014 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації, згідно ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної або комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

З огляду на викладене, враховуючи ч. ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», а також на те, що ОСОБА_2 при створенні фермерського господарства в 1996-1997 р.р. вже отримав безкоштовно в користування земельну ділянку, отже, відповідачем неправомірно прийнято розпорядження від 26.12.2011 року №852, яким вдруге надано дозвіл фізичній особі - гр. ОСОБА_2 на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 50 га із земель сільськогосподарського призначення (землі запасу), розташованих за межами населених пунктів Алісівської сільської ради для створення фермерського господарства.

Крім того, в заяві ОСОБА_2 від 21.11.2011 року не зазначено, з якою метою - у власність чи користування ОСОБА_2 просить надати в оренду земельну ділянку, через що така заява фактично не відповідає вимогам ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Згідно п.3 ч.3 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, оскаржуване розпорядження є необґрунтованим та таким, що прийнято всупереч чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом скасування розпорядження Блюзнюківської районної державної адміністрації Харківської області про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства від 26 грудня 2011 року № 852.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд присуджує позивачу з Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору фактично понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн., що підтверджується квитанцією від 09.07.2015 року №1379 (а.с.3).

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - ОСОБА_2 про скасування розпорядження - задовольнити в позовному обсязі.

Скасувати розпорядження Блюзнюківської районної державної адміністрації Харківської області про надання дозволу гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення фермерського господарства від 26 грудня 2011 року № 852.

Стягнути з Близнюківської районної державної адміністрації Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_4 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні 08 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова виготовлена у повному обсязі 29 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Мар'єнко