Справа № 826/23768/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2015 року № 826/23768/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. при секретарі судового засідання Лоза К.А. вирішив адміністративну справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю " Амікс-Груп"
до Державна архітектурно-будівельна інспекція України

провизнання протиправним та скасування наказу №1048 від 22.09.2015
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амікс-Груп» звернулось до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу від 22.09.2015 №1048.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ прийнято в порушення п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін в Податковий кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 22.09.2015 №1048 затверджено план перевірок дотримання суб'єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів 4 і 5 категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінпекцією на 4 квартал 2015 року згідно з додатком до якого внесено ТОВ «Амікс-Груп».

Частиною сьомою статті 19 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» передбачено, що контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон) з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 5 Закону планові заходи здійснюються відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються органом державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому.

Протягом одного року проведення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб'єкта господарювання не допускається.

План здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинен містити конкретні календарні дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.

Як зазначено вище, наказом від 22.09.2015 №1048 затверджено план перевірок на 4 квартал 2015 року та містить дати почату перевірки та строк її здійснення, отже наказ оформлено відповідно до ст. 6 Закону.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі - Положення), передбачено, що Відповідач здійснює ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури.

Абзацом другим підпункту 7 пункту 4 Положення визначено, що Відповідач здійснює державний контроль за дотриманням, зокрема, ліцензійних умов на провадження господарської діяльності.

Пунктом 9 Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609, Відповідач є органом ліцензування такого виду господарської діяльності, як будівництво об'єктів IV і V категорій складності.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.01.2009 № 47 зареєстрованим Міністерством юстиції України 11.03.2009 № 226/16242.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Закону Кабінету Міністрів України: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Нормативно-правові акти щодо ліцензування видів господарської діяльності застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону .

Отже, станом на час прийняття оскарженого наказу органом ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створення об'єктів архітектури є Державна архітектурно-будівельна інспекція України, проте ліцензійні умови затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що не відповідає згадуваним нормам Закону.

Враховуючи викладене, оскаржуваний наказ прийнято з порушенням вказаних вище норм Закону.

Щодо посилання позивача на п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» суд зазначає наступне.

Відповідно до згадуваних норм Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має обсяг доходу до 20 мільйонів грн. за попередній 2014 рік.

Міністерством юстиції України листом від 21.07.2015 № 18092-0-26-15/82 повідомлено, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» направлено на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

При цьому відповідно до підпункту 41.1 пункту 41 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушенням під час застосування податкового, митного законодавства, а також: законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Згідно пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, під «контролюючими органами» в пункті 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» слід розуміти Державну фіскальну службу України та її територіальні органи.

Листом Мінрегіону від 20.10.2015 № 8/17-878-15 також надано роз'яснення, що нормативно-правові акти, на підставі яких видаються ліцензії у будівництві та затверджуються ліцензійні умови, зокрема постанова Кабінету Міністрів України від 05.12.2007 № 1396 «Про ліцензування господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури» та наказ Мінрегіону від 27.01.2009 № 47 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у будівництві, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури» є чинними та можуть застосовуватись у частині, що не суперечить Закону України від 02.03.2015 № 222 «Про ліцензування господарської діяльності».

З системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не є контролюючим органом в розумінні п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Щодо посилання позивача на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2015 № справі № 826/13378/15 за позовом ТОВ «Центр «Сонячне ремесло» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу, скасування проведення перевірки, якою визначено, що вимоги пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» стосуються всіх без виключення контролюючих органів, а не лише Державної фіскальної служби України, а з іншою боку зазначає, що поняття «контролюючи органи» слід застосовувати у розумінні пункту 1 Указу Президента України «Про деякі заходи з регулювання підприємницької діяльності» від 23.07.1998 № 817/98, відповідно до якого контролюючи органи - органи виконавчої влади, уповноважені від імені держави здійснювати перевірку фінансово-господарської діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, суд зазначає наступне, що вказане судове рішення не є обов'язковим для вирішення даної справи в розумінні ч. 1 ст. 72 КАС України.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України віл 28.12.2014 № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015. встановлено, що перевір підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюється протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінет) Міністрів України або за заявою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Таким чином, дія мораторію на здійснення заходів держаного контролю закінчилась 30.06.2015.

З матеріалів справи вбачається, що Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області рекомендованим листом від 28.09.2015 № 40-1018/2610-15 направлено повідомлення про проведення планової перевірки Позивача, яке отримано 01.10.2015 ОСОБА_1, що засвідчується відповідним підписом у повідомленні про вручення поштового відправлення.

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що впродовж терміну проведення перевірки з 22.10.2015 по 28.10.2015 відповідача не допущено до проведення перевірки та позивач листом (вхід, від 23.10.2015 № 40-1018-2199) повідомив відповідача про не допуск посадових осіб до проведення планової перевірки.

У зв'язку з викладеним, відповідачем складено акт про недопущення посадових осіб для виконання покладених на них обов'язків від 28.10.2015 № 31 та направлено на розгляд до Ліцензійної комісії Держархбудінспекції.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 23.06.1997 №2-зп по справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернення до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Також, в п. 5 рішення Конституційного суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії та, хоча й прийнято з порушенням законодавства, проте з часу виходу відповідача на перевірку на підставі такого наказу вичерпав свою дію. Належним способом захисту прав позивача в даному випадку на думку суду є оскарження рішення прийнятого Ліцензійною комісією Держархбудінспекції за результатом розгляду матеріалів перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 122,158 - 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур