Справа № 152/1888/15-а
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2015-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1888/15-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 грудня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним адміністративним позовом до УПФУ у Шаргородському районі Вінницької області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не включення йому до середньої заробітної плати при обчисленні та перерахунку пенсії заробітної плати в сумі 0,02199 грн. в серпні 1987 року та в сумі 0,02239 грн. в листопаді 1989 року, нарахованої та виплаченої в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з 19.11.2014 року, врахувавши для розрахунку середньої заробітної плати при обчисленні пенсії заробітну плату в сумі 0,02199 грн. в серпні 1987 року та в сумі 0,02239 грн. в листопаді 1989 року, нараховану та виплачену йому в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області; стягнути з Державного бюджету України на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 20.11.2014 року перебуває на пенсійному обліку у відповідача як пенсіонер за віком. Його трудовий стаж становить 25 років 10 місяців 21 день.

У 2015 році він зясував, що при призначенні і нарахуванні йому пенсії, відповідачем не було зараховано частини заробітної плати, яка виплачувалася у формі премій та доплат.

На його звернення до відповідача про перерахунок пенсії з врахуванням наданих ним уточнюючих довідок про заробіток, останнім зроблено перерахунок його пенсії з 01.07.2015 року, при цьому не враховано його заробітну плату за серпень 1987 року в розмірі 0,02199 грн. та в листопаді 1989 року в розмірі 0,02239 грн., посилаючись на те, що відсутні протоколи та рішення в колгоспі за вказані місяці про розмежування та характер цих нарахувань.

24.09.2015 року відповідач надіслав йому лист №1097/06-31/02, відмовивши у перерахунку пенсії з врахуванням заробітної плати за результатами роботи за рік, яка виплачувалася йому у серпні 1987 року та в листопаді 1989 року, не зважаючи на те, що з нарахованих у вказаний період платежів було сплачено відповідні страхові внески.

Вказані дії відповідача вважає незаконними, такими, що порушують його конституційні права, встановлені ст.ст.8, 19, 22, 58, 64 Конституції України, ст.41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», затвердженим постановою КМУ від 20.04.2005 року за №306.

Так, з 1974 року він був членом колгоспу ім. Калініна с. Хоменки, який у 1993 році було реорганізовано у КСП «Колос», а з 2000 року в СТОВ «Колос».

З 1980 року по 2000 рік він працював у вказаному сільськогосподарському підприємстві головним бухгалтером, відносився до спеціалістів господарства, яким у 1986-1989 роках заробітна плата визначалася на підставі постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 20.03.1986 року «Про удосконалення економічного механізму господарювання в агропромисловому комплексі країни» та постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 17.09.1986 року №1115 «Про удосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства».

На підставі вказаних нормативних актів встановлювалося формування заробітної плати шляхом авансування заробітної плати в розмірі 80% від окладу з наступним перерахунком та доплатами за кінцевими результатами господарювання за рік або за певну продукцію протягом року.

Загальними зборами колгоспу такий порядок нарахування і виплати заробітної плати затверджувався кожного року.

Проте, відповідач при призначенні йому пенсії не врахував вимоги вказаних нормативних актів, що діяли в той час, а також рішення загальних зборів колгоспу і не врахував суми доплат до зарплати в серпні 1987 року та в листопаді 1989 року, тому вважає дії відповідача незаконними.

Також, вважає, що слід зобовязати відповідача здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням спірних сум з моменту її призначення, тобто з 20.11.2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 23.11.2015 року, підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просили з підстав, наведених в позові, визнати протиправними дії відповідача щодо не включення позивачеві до середньої заробітної плати при обчисленні та перерахунку пенсії заробітної плати в сумі 0,02199 грн. в серпні 1987 року та в сумі 0,02239 грн. в листопаді 1989 року, нарахованої та виплаченої в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві пенсії з 19.11.2014 року, врахувавши для розрахунку середньої заробітної плати при обчисленні пенсії заробітну плату в сумі 0,02199 грн. в серпні 1987 року та в сумі 0,02239 грн. в листопаді 1989 року, нараховану та виплачену йому в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати. Також, вважають, що підставою для задоволення позову ОСОБА_1 є наявність у пенсійній справі останнього трьох розпоряджень про перерахунок пенсії позивача, одне із яких датоване 17.07.2015 року, а два інших 01.09.2015 року, жодне із яких не скасоване наступним розпорядженням. У звязку із чим невідомо, на підставі якого розпорядження фактично проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1, та який розмір його пенсії.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє за довіреністю від 19.10.2015 року (а.с.31), позов не визнав. Вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем права позивача не порушено. ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в УПФУ, так як отримує пенсію по віку з листопада 2014 року. На підставі заяви позивача від 07.07.2015 року йому було здійснено перерахунок пенсії на підставі уточнюючих довідок про заробіток. Суми нарахувань за серпень 1987 року та за листопад 1989 року позивачеві не зараховані, оскільки їх не можливо розмежувати, враховуючи, що рішеннями загальних зборів колгоспу за 1987 рік та за 1989 рік передбачалася виплата заробітку спеціалістам колгоспу у формі 80% належного окладу, а в кінці року передбачалося донарахувати заробітну плату відповідно до зроблених розцінок за вироблену продукцію. Проте, серпень 1987 року і листопад 1989 року не можна вважати кінцем року. Також, якщо врахувати вказані суми, то заробіток позивача у вказаний період перевищуватиме 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум, що є порушенням вимог ч.2 ст.41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведене, вважає, що відсутні підстави для врахування спірних сум заробітної плати при перерахунку пенсії.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 народився 19.11.1954 року у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області (а.с.6).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 25.10.1978 року був прийнятий в колгосп ім. Калініна бухгалтером по тваринництву, 05.01.1980 року переведений на посаду головного бухгалтера, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.9, на звороті). 13.02.1993 року колгосп реорганізовано в КСП «Колос», яке в 2000 році реорганізовано в СТОВ «Колос», що підтверджується записами в трудовій книжці.

16.12.2014 року позивач звернувся в Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі з заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с.87, аркуш 5 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774).

На підставі вказаної заяви відповідачем призначено позивачеві пенсію за віком з 20.11.2014 року, як особі, яка має загальний трудовий стаж 25 років 10 місяців 25 днів, що вбачається із протоколу відповідача за №1417 від 22.12.2014 року (а.с.82, аркуш 1 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774).

При нарахуванні позивачеві пенсії відповідачем було проведено зустрічну перевірку достовірності виданих СТОВ «Колос» довідок про заробітну плату ОСОБА_1, в ході якої розбіжностей не виявлено; виплати в карбованцях, що включені у довідку у гривнях, вірно перераховані у співвідношенні 1:100000, що підтверджується актом зустрічної перевірки від 27.01.2015 року (а.с.93, аркуш 35 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774). При цьому, з акту вбачається, що позивачеві у розмір пенсії відразу не були включені виплати одноразового характеру, не обумовлені, на думку відповідача, діючою системою оплати праці, хоча на ці виплати нараховані страхові внески до ПФУ.

07.07.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з уточненого заробітку (а.с.96, аркуш 5 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774).

При цьому позивачем було надано відповідачеві для перерахунку пенсії довідки СТОВ «Колос» від 06.07.2015 року за №№342, 343 «Про заробітну плату для обчислення пенсії» за період з 1985 року по 1989 рік (а.с.97-99, аркуші 41-43 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774), а також довідки за №№344, 345 «Про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії» за 1986 рік, 1987 рік, 1989 рік про заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць (а.с.100-101, аркуші 45-46 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774).

Для перевірки достовірності даних, що зазначені у вказаних довідках, відповідачем було проведено зустрічну звірку із СТОВ «Колос», що підтверджується актом від 16.07.2015 року за №128, з якого вбачається, що в книзі обліку праці та розрахунків з членами колгоспу ім. Калініна за 1987 рік по ОСОБА_1 в окремій графі зазначена сума 0,00945 грн., в серпні 0,02199 грн., в грудні 0,01382 грн.; за 1988 рік в окремій графі за квітень зазначена сума 0,03651 грн., в грудні 0,01171 грн.; за 1989 рік в окремій графі за квітень зазначена сума 0,01858 грн., за листопад 0,02239 грн. (а.с.102-103, аркуші 55-56 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №148774).

Судом також витребувано від СТОВ «Колос» с. Хоменки і оглянуто в судовому засіданні книги обліку розрахунків по оплаті праці в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки за 1987 рік та за 1989 рік, з яких вбачається, що навпроти прізвища позивача в графі «нараховано» та в графі «різні нарахування. найменування» зазначено нарахування сум в карбованцях, що, відповідно, в гривнях становить у серпні 1987 року 0,02199 грн., в листопаді 1989 року двома сумами в розмірі 0,02239 грн. При цьому найменування вказаних нарахувань не зазначено (а.с.39-40).

Крім того, судом витребувано з районного архіву і оглянуто в судовому засіданні книги протоколів засідань правління та загальних зборів колгоспників ім. Калініна с. Хоменки з 1985 року по 1990 рік.

Встановлено, що, починаючи з 1985 року по 1990 рік в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки на засіданнях правління, а також загальними зборами колгоспників приймалося рішення про авансування оплати праці спеціалістам колгоспу у розмірі 80-90% заробітку, а решту 10-20% заробітку виплачувати за кінцевим результатом роботи.

Так, відповідне рішення було прийнято на загальних зборах колгоспників колгоспу ім. Калініна 01.02.1985 року, що вбачається із протоколу №1 (аркуші 66-77 оглянутої книги протоколів засідань правління та загальних зборів колгоспників за 1985 рік).

Аналогічне рішення було прийнято загальними зборами колгоспників колгоспу ім. Калініна с. Хоменки 01.02.1986 року (а.с.50-53), 31.01.1987 року (а.с.55-58), 30.01.1988 року (а.с.60-63), 28.01.1989 року (а.с.68-71).

Наприклад, 31.01.1987 року загальними зборами колгоспників колгоспу ім. Калініна прийнято рішення: «Керівникам та спеціалістам колгоспу з місячним посадовим окладом більше 130 крб. на протязі року нараховувати 80% належного окладу, а в кінці року дораховувати відповідно зроблених розрахунків та розцінок за продукцію» (а.с.57).

Також, 28.01.1989 року загальними зборами колгоспників колгоспу ім. Калініна прийнято рішення: «Керівникам та спеціалістам колгоспу з місячним посадовим окладом більше 130 крб. на протязі року нараховувати 80% належного окладу, а в кінці року дораховувати відповідно зроблених розрахунків розцінок за продукцію» (а.с.70).

Як встановлено судом, відповідачем після проведення зустрічної звірки і перевірки книг протоколів загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна с. Хоменки 17.07.2015 року прийнято розпорядження №148774, відповідно до якого здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.07.2015 року, при якому враховано розмір заробітної плати та доплати заробітної плати за кінцевим розрахунком за виготовлену продукцію, які зазначені в довідках СТОВ «Колос» від 06.07.2015 року за №№342, 343 «Про заробітну плату для обчислення пенсії» за період з 1985 року по 1989 рік (а.с.97-99), а також довідки за №№344, 345 «Про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії» за 1986 рік, 1987 рік, 1989 рік про заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць (а.с.100-101), визначено розмір пенсії позивача 2304,36 грн., що вбачається із оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи позивача (а.с.94, аркуш 38 оглянутої пенсійної справи №148774).

Вказане розпорядження підписане начальником УПФУ в Шаргородському районі та головним спеціалістом і спеціалістом відповідача, містить печатку, тобто відповідає за своїми реквізитами офіційному документу. Проте, це розпорядження перекреслене олівцем та містить напис «не виплачували».

Судом встановлено при огляді пенсійної справи позивача ОСОБА_1 №148774, що вказане розпорядження не скасовано та не відмінено в передбаченому законодавством порядку самим відповідачем, а також в судовому порядку, також, воно не визнано з будь-яких причин недійсним, що підтверджується також поясненнями в судовому засіданні представника відповідача.

В наступному, на аркуші 61 пенсійної справи позивача ОСОБА_1 №148774 міститься розпорядження №148774 від 01.09.2015 року про перерахунок пенсії позивача за новою формулою, де вказано новий розмір пенсії позивача 1988,39 грн. (а.с.104).

Вказане розпорядження також підписане начальником УПФУ в Шаргородському районі та головним спеціалістом і спеціалістом відповідача, містить печатку, тобто відповідає за своїми реквізитами офіційному документу.

Також, судом встановлено, що в пенсійній справі ОСОБА_1 міститься ще одне розпорядження №148774 від 01.09.2015 року про перерахунок пенсії позивача за новою формулою, де вказано інший розмір пенсії позивача 2131,46 грн. (а.с.108). Вказане розпорядження так само підписане начальником УПФУ в Шаргородському районі та головним спеціалістом і спеціалістом відповідача, містить печатку, тобто відповідає за своїми реквізитами офіційному документу, проте, аркуш пенсійної справи, на якому воно знаходиться не пронумерований, оскільки наступних чотири аркуші пенсійної справи після аркуша №64 не пронумеровані взагалі. Після цих не пронумерованих чотирьох аркушів в пенсійній справі позивача міститься аркуш 65, на якому знаходиться «Доповнення до акту №128 від 16.07.2015 року за результатами звірки достовірності видачі довідок про заробітну плату ОСОБА_1А.» без номера і дати (а.с.112), з якого вбачається, що в книгах обліку праці та розрахунків колгоспу ім. Калініна за серпень 1987 року вказана виплата позивачеві в сумі 0,02199 грн., а в листопаді 1989 року в сумі 0,02239 грн., які не можуть бути враховані при перерахунку пенсії позивачеві, оскільки «проаналізувати дані виплати в частині дослідження характеру їх нарахування та розмежування складових та підтвердити або спростувати факт приналежності відповідних коштів заявником за вищезазначені періоди до кінцевого розрахунку з працівниками за підсумками року не має змоги, так як у відповідних документах жодних зазначень щодо проведення даних нарахувань не має. Інших документів, які б підтверджували нарахування заробітної плати ОСОБА_1 на підприємстві не існує».

Ні представник відповідача ОСОБА_3, ні допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, що є заступником начальника УПФУ у Шаргородському районі, не змогли пояснити наявність у пенсійній справі позивача трьох розпоряджень про перерахунок його пенсії, які підписані начальником УПФУ в Шаргородському районі та головним спеціалістом і спеціалістом відповідача, містять печатку, тобто відповідають за своїми реквізитами офіційним документам, а також, на підставі якого розпорядження сплачується в кінцевому рахунку пенсія позивачеві.

Так, свідок ОСОБА_4 суду показала, що після звернення позивача 07.07.2015 року про перерахунок пенсії з уточненого заробітку спершу було враховано всі суми зарплати позивача, в тому числі і за спірні серпень 1987 року та листопад 1989 року, та видано розпорядження від 17.07.2015 року, проте, для перевірки правильності перерахунку пенсійну справу позивача було надіслано до Головного УПФУ у Вінницькій області, яке 28.08.2015 року рекомендувало здійснити повторну зустрічну перевірку, в тому числі вказаних спірних місяців, для підтвердження факту приналежності відповідних коштів до кінцевого розрахунку з працівниками. Спеціалістом УПФУ у Шаргородському районі було здійснено додаткову перевірку і через відсутність вказівки в книгах по оплаті праці колгоспників про те, що виплати позивачеві в серпні 1987 року в сумі 0,02199 грн. та в листопаді 1989 року в сумі 0,02239 грн. належать до виплат спеціалістам за кінцевим розрахунком, тобто в кінці року, ці виплати не враховані при перерахунку пенсії ОСОБА_1 До того ж, якби вказані виплати були враховані, то було б перевищено коефіцієнт заробітку 5,6, встановлений у ст.41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому і з цієї підстави такі виплати не враховані позивачеві при перерахунку його пенсії. Також, наявність у пенсійній справі розпорядження від 17.07.2015 року та два розпорядження від 01.09.2015 року, що підписані посадовими особами та містять печатку відповідача, одне з яких, зокрема, за 17.07.2015 року, перекреслено олівцем, пояснюється тим, що здійснювалася перевірка Головним УПФУ у Вінницькій області і за його рекомендаціями за цим розпорядженням виплати пенсії позивачеві не проводилися. Перекреслення розпорядження олівцем означає, що воно не діє, тобто скасоване. Іншого порядку скасування розпоряджень вона не знає. Пенсія позивачеві виплачується на підставі розпорядження відповідача про перерахунок від 01.09.2015 року, без врахування спірних сум за серпень 1987 року та листопад 1989 року через відсутність вказівки про те, що підставою для цих виплат є виплата зарплати за результатами виконаної роботи.

При цьому, суд вважає вказані ствердження представника відповідача ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 помилковими, оскільки розпорядження відповідача від 17.07.2015 року та одне із розпоряджень від 01.09.2015 року не скасовані відповідачем самостійно, не визнані недійсними в судовому порядку, підписані посадовими особами відповідача, містять печатку, тому мають всі реквізити офіційних документів.

Крім того, не вказано представником відповідача ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_4, на підставі якого розпорядження відповідача від 01.09.2015 року все ж таки здійснюється виплата пенсії ОСОБА_1, оскільки судом встановлено, що у пенсійній справі позивача наявні два розпорядження від 01.09.2015 року про перерахунок пенсії позивача.

Також, вказані ствердження є помилковими, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивач працював у колгоспі ім. Калініна с. Хоменки бухгалтером по тваринництву та головним бухгалтером, тобто відноситься до спеціалістів колгоспу, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦ РПС за №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР, були затверджені на наступні пять років (12 пятирічку) основні принципи вдосконалення організації оплати праці, затверджені умови оплати праці робітників, працівників сільського госдарства. Пунктом 3 вказаної постанови передбачено підвищення тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства і межах фонду заробітної плати, утвореної по затверджених стабільних нормативах і показниках за вироблену продукцію або виконаний об'єм робіт, тобто установлено заробітну плату за кінцевим результатом роботи або за виконаний об'єм робіт.

Стаття 3 ЗУ «Про правонаступництво» передбачає, що Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

У звязку із цим суд вважає, що вказана вища постанова має нормативне значення для громадян України при нарахуванні не тільки заробітної плати, а й при обчисленні пенсії працівникам сільськогосподарських підприємств, в тому числі спеціалістам цих підприємств.

Відповідно до ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхову внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). У заробіток для обчислення пенсії членам колгоспів включається оплата в усіх її видах за роботу в громадському господарстві колгоспу… Членам колгоспів, інших кооперативів, працівникам радгоспів та інших підприємств та організацій, які одержують поряд з грошовою оплатою натуральну, на вартість якої нараховуються страхові внески, ця натуральна оплата при визначенні середньомісячного заробітку враховується за державними роздрібними цінами того періоду, коли провадилася оплата праці.

Статтею 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Згідно з пунктом 2 абзацу другого ст.41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), в межах сум, який відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до ч.2 ст.41 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для осіб, які період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 20.04.2005 року №306, якою затверджено «Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць».

Дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 року отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, зокрема тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються суми виплат (доходу), з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктами 3 та 4 Порядку встановлено, що для обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати (доходу), що виплачена за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, особа звертається із заявою до відповідного управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі в місті… Документом, який підтверджує виплату особі заробітної плати (доходу) за результатами роботи є довідка підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід), оформлена згідно з додатком до Порядку, із зазначенням підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результати виконаної роботи.

Згідно з пунктом 5 Порядку у разі, коли у пенсійній справі особи зберігається довідка про заробітну плату (дохід) чи інші документи, що підтверджують факт отримання заробітної плати (доходу) за результатами роботи, така довідка чи документи можуть використовуватися для перерахунку пенсії за рішенням управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі в місті.

Додатком до Порядку є форма довідки підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії, яка містить відомості про документи, на підставі яких її видано та вона повинна бути підписана керівником та головним бухгалтером.

Пункт 6 Порядку передбачає, що підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути: законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи; цивільно-правовий договір.

Зміст наведених норм не містить обовязкової вимоги щодо зазначення у довідці про заробітну плату підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи.

Як вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_3, а також з оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи позивача, відповідачем не заперечується той факт, що розмір виплат заробітної плати позивача, визначений в довідках СТОВ «Колос», відповідає фактичним виплатам, та що з усіх сум були сплачені внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове пенсійне страхування, що підтверджується актом №128 від 16.07.2015 року зустрічної звірки достовірності видачі довідок про заробітну плату СТОВ «Колос» ОСОБА_1

Суд констатує той факт, що довідки СТОВ «Колос» від 06.07.2015 року за №№342, 343 «Про заробітну плату для обчислення пенсії» за період з 1985 року по 1989 рік (а.с.97-99), а також довідки за №№344, 345 «Про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії» за 1986 рік, 1987 рік, 1989 рік про заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць (а.с.100-101), за формою відповідають довідці, форма якої затверджена додатком до «Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць».

При цьому, суд звертає увагу на те, що пунктом 6 вказаного вище Порядку передбачено, що підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути, зокрема, законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи, якими, є, на думку суду, постанова ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦ РПС за №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР у період з 1986 року по 1991 рік, а також нормативно-правові акти індивідуальної дії рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Калініна с. Хоменки, в тому числі від 31.01.1987 року та від 28.01.1989 року, що діяли у спірний період і відповідно до яких виплачувалася заробітна плата позивачеві, котрими було встановлено, що керівникам та спеціалістам колгоспу з місячним посадовим окладом більше 130 крб. на протязі року нараховувалася заробітна плата у розмірі 80% належного окладу, а в кінці року передбачалося донарахування зарплати відповідно зроблених розрахунків та розцінок за продукцію (а.с.57, 70).

При цьому, суд зауважує, що у вказаних рішеннях загальних зборів колгоспу ім. Калініна с. Хоменки не зазначено, що донарахування зарплати відповідно зроблених розрахунків та розцінок за продукцію передбачалося в кінці календарного року, тобто таке донарахування можливе в будь-який час на підставі розрахунків та розцінок за виготовлену і вирощену продукцію.

Так, свідок ОСОБА_5 суду показала, що з квітня 1972 року по березень 1993 року працювала головним економістом колгоспу ім. Калініна с. Хоменки. Починаючи з 1986 року в колгоспі ім. Калініна, як і в інших колгоспах району, відбувалося нарахування заробітної плати керівникам та спеціалістам колгоспу на протязі року у розмірі 80% заробітку, а доплата решти суми проводилася за результатами реалізованої продукції по закінченню сільськогосподарського року або за реалізацією певної продукції, наприклад, рослинництва чи тваринництва. При реалізації продукції рослинництва чи тваринництва робилися розрахунки, на підставі вказаних розцінок відбувалося нарахування заробітної плати спеціалістам колгоспу. Наприклад, реалізація продукції рослинництва в основному завершувалася у серпні-вересні, а тваринництва у листопаді-грудні, тому доплати за результатами роботи могли проводитися як у серпні, так і в листопаді.

До того ж, суд констатує той факт, що відповідач, як вбачається із пояснень представника УПФУ у Шаргородському районі ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4, бере до уваги при перерахунку пенсії позивачеві донарахування до зарплати за березень та листопад 1985 року, за лютий 1986 року, за квітень 1988 року, за квітень 1989 року, хоча вказані місяці також не можна вважати кінцем календарного року, проте, безпідставно не враховує для обчислення середньої зарплати при перерахунку пенсії, зарплату за серпень 1987 року та листопад 1989 року, що є порушенням п.2 «Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», яким передбачено, що до сум заробітку (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються всі види оплати праці, з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», при цьому, без обмеження розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум коефіцієнтом 5,6.

Таким чином, суд вважає, що є протиправними дії відповідача, які полягають у не врахуванні при перерахунку пенсії позивача доплат до заробітної плати за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, за серпень 1987 року та за листопад 1989 року при розрахунку середньої заробітної плати, що вбачається із відмови відповідача від 24.09.2015 року (а.с.8), тому вказані суми мають бути враховані відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивача.

Саме така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України при розгляді адміністративних справ, що виникають з подібних правовідносин, в ухвалах: від 27.03.2014 року у справі №К/9991/28324/12, від 24.03.2015 року у справі №К/800/28903/13, від 20.10.2015 року у справі №К/9991/71295/12.

Проте, суд вважає, що вимога позивача про зобовязання відповідача здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням спірних сум за серпень 1987 року та листопад 1989 року, починаючи з 19 листопада 2014 року, тобто з часу набуття права на пенсію і призначення пенсії є безпідставною, оскільки позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок пенсії тільки 07.07.2015 року, вважаючи, що його право порушене, тому воно підлягає судовому захисту саме з 07.07.2015 року, враховуючи, що позивач в заяві до відповідача не зазначив, з якого часу слід здійснити перерахунок його пенсії, а також враховуючи, що позивачем хоча і подано заяву до 15-го числа місяця, відповідно до вимог ст.84 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», але не ним не було додано, крім довідок про зарплату нормативних актів індивідуальної дії рішень загальних зборів колгоспу про порядок оплати праці в колгоспі ім. Калініна, що потребувало від відповідача проведення зустрічних звірок.

При цьому, суд констатує той факт, що представник відповідача, заперечуючи проти позову, не довів відсутності підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача із врахуванням сум заробітної плати за серпень 1987 року та листопад 1989 року, так як докази в підтвердження цих обставин суду не надані.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).

Адміністративним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніг вимог або заперечень (ч.ч.1, 2 ст. 70 КАС України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є фактичні дані, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Виходячи з аналізу вказаного вище законодавства та враховуючи практику Вищого адміністративного суду України у подібних правовідносинах, суд вважає, що дії відповідача при перерахунку пенсії позивача є протиправними, так як звужують його права внаслідок неврахування при перерахунку пенсії заробітку ОСОБА_1 за серпень 1987 року та листопад 1989 року.

Встановленому судом факту відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», постановою КМУ «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженим означеною постановою «Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦ РПС за №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР, вимоги яких проаналізовано вище.

Так, згідно із ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 2, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, у спорах фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобовязання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень.

Згідно з ст.ст.1, 10, 12, 62, 81, 82, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі не менше 25 років. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії, не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення. Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім тих випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На Пенсійний фонд України, відповідно до п. 3 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 6.04.2011 року за №384/2011 «Про Положення про Пенсійний фонд України», та п.3, п.п.6 п.4 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ за №280 від 23.07.2014 року, покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообовязкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 487,20 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, ст.ст.2, 4, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 94, 159-163, 171 КАС України, ст.ст.1, 10, 12, 62, 81, 82, 83, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», постановою КМУ «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області щодо не включення ОСОБА_1 заробітної плати, нарахованої і виплаченої йому в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області в сумі 0,02199 грн. за серпень 1987 року та в сумі 0,02239 грн. за листопад 1989 року, для розрахунку середньої заробітної плати при перерахунку пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 07.07.2015 року, враховуючи для розрахунку середньої заробітної плати при перерахунку пенсії заробітну плату, нараховану і виплачену йому в колгоспі ім. Калініна с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області в сумі 0,02199 грн. за серпень 1987 року та в сумі 0,02239 грн. за листопад 1989 року.

Судові витрати на користь ОСОБА_1, понесені ним по сплаті судового збору при зверненні в суд в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок стягнути з бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Шаргородському районі Вінницької області.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: