Справа № 809/4088/15
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

809/4088/15

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2015 р. Справа № 809/4088/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання Ферштей А.М.

представника позивача Савчука В.Р.

представника відповідача Токара В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд",

до Калуської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених в письмовому запереченні. Зокрема, відповідач посилається на те, що перевіркою ТзОВ “Калушстальбуд” на підставі матеріалів перевірок інших територіальних органів фіскальної служби щодо ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД”, ТзОВ “Кійопторг”, з врахуванням поданих до перевірки первинних документів позивача, пояснень директора, головного бухгалтера ТзОВ “Калушстальбуд”, а також пояснень посадових осіб контрагентів вказаного платника податків, інформативних довідок, встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій з вищевказаними контрагентами. На підставі отриманих відповідачем матеріалів встановлено, що основні постачальники позивача у ланцюгу постачання є вигодоформуючими суб'єктами для своїх контрагентів, не підтверджено факт володіння, потрібними для виконання робіт транспортними засобами та спеціальною технікою, наявності трудових ресурсів для здійснення вказаних операцій. Таким чином, відповідач вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Калушстальбуд" 30.09.2010 року зареєстроване як платник податку на додану вартість. Вказані обставини викладені в акті перевірки позивача від 12.05.2015 року, й не заперечуються сторонами.

Судом встановлено, що Калуською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ “Калушстальбуд” з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД”, ТзОВ “Кійопторг” за звітні періоди 2014-2015 року.

За наслідками проведеної перевірки складено акт за № 673/22-01/36403176 від 12.05.2015 року, згідно висновків якого ТзОВ “Калушстальбуд” допущені порушення вимог податкового законодавства: п.198.1, п. 198.3, п. 198.6, ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого ТзОВ “Калушстальбуд” занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість в розмірі 1035184 грн.

Позивачем 15.05.2015 року подано до Калуської ОДПІ заперечення на акт перевірки № 673/22-01/36403176 від 12.05.2015 року. Однак, згідно відповіді відповідача за №1946/10/220/09-06-22-01 від 21.05.2015 року, висновки акта залишено без змін.

Вказана планова перевірка проводилась на підставі наказу Калуської ОДПІ від 22.04.2015 року № 219 та направлень від 22.04.2015 року №235 та №236 в період з 22.04.2015 року по 30.04.2015 року. Згідно наказу Калуської ОДПІ №236 від 28.04.2015 року термін перевірки продовженог на два робочі дні з 29.04.2015 року.

Позивачем в позовній заяві не оспорюються підстави та порядок проведення даної перевірки. Обставин порушення чинного законодавства, підстав та порядку її проведенні судом не встановлено.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг, які відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього Кодексу є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абз. 2).

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка, як встановлено п. 201.10 цієї ж Статті, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно пунктів 200.2 та 200.3 ст. 200 цього Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 цієї ж Статті, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як передбачено п. 200.6 ст. 200 Податкового кодексу України, платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Таким чином, з огляду на зміст вказаних норм податкового закону, підставою для формування податкового кредиту, є саме наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, та здійснення господарських операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності з метою досягнення господарської мети.

Судом встановлено, що позивачем віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість (надалі – ПДВ), нараховані (сплачені) на користь:

Відповідач в акті перевірки № 673/22-01/36403176 від 12.05.2015 року не заперечив факту внесення позивачем вказаних податкових накладених до реєстру отриманих податкових накладних за звітні періоди 2014 та 2015 року та відображення оформлених вказаними податковим накладними господарських операцій в податковому та бухгалтерському обліку.

Таким чином, вказані податкові накладні в силу положень п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України є належними та допустимими доказами в підтвердження права та дати виникнення у позивача податкового кредиту на суму 1035184 грн. при здійсненні оподатковуваних операцій з придбання товарів, виконання робіт та надання послуг у ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД”, ТзОВ “Кійопторг” в звітних 2014 та 2015 роках.

Досліджуючи факти вчинення вказаних господарських операцій та їх зв’язок з фінансово-господарською діяльністю позивача, на предмет правильності їх відображення в податковому обліку позивача з податку на додану вартість, судом встановлено таке.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу (надалі – ГК) України господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 19 серпня 1999 року № 996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов’язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Статтею 1 цього ж Закону передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Виходячи з принципу офіційного з‘ясування обставин справи, судом було досліджено обставини стосовно змісту вказаних господарських операцій.

Судом встановлено, що між ТзОВ “Калушстальбуд” та ТзОВ “Стаф-Торг” укладено господарські договори, а саме: №39 від 5 травня 2014 року, №38 від 30 квітня 2014 року та №36 від 28 квітня 2014 року. Згідно з умов договору № 39 від 5 травня 2014 року ТзОВ “Стаф-Торг” зобов’язувалося провести інженерні вишукування на земельних ділянках та виконати роботи з розробки робочих проектів металевих конструкцій, а ТзОВ “Калушстальбуд” зобов’язувалося прийняти та оплатити виконані роботи. За договором №38 від 30 квітня 2014 року ТзОВ “Стаф-Торг” зобов’язувалося надати послуги будівельної техніки, а ТзОВ “Калушстальбуд” прийняти і вчасно їх оплатити. За договором № 36 від 38 квітня 2014 року ТзОВ “Стаф-Торг” зобов’язувалося надати в строкове платне користування техніку (піскоструменевий апарат та повітряний компресор), а ТзОВ “Калушстальбуд” сплачувати орендну плату.

Між ТзОВ “Калушстальбуд” та ТзОВ “Агрозембудсервіс” укладено господарські договори № 10 надання послуг від 28.08.2014 року, № 11 про надання послуг від 29.08.2014 року. Зокрема, за договором надання послуг №10 ТзОВ “Агрозембудсервіс” зобов’язувалося організувати надання послуг технікою, а ТзОВ “Калушстальбуд” оплатити ці послуги. За договором надання послуг № 11 ТзОВ “Агрозембудсервіс” зобов’язувалося виконати будівельні роботи, а ТзОВ “Калушстальбуд” зобов’язувалося забезпечити виконавцеві будівельний майданчик, своєчасно фінансувати виконані роботи, прийняти виконані роботи і оплатити їх вартість.

Між ТзОВ “Калушстальбуд” та ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” укладено договір поставки №7 від 30 вересня 2014 року, за яким ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” зобов’язувалося поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію на умовах, викладених в договорі, в кількості та по ціні, відповідно до Специфікації, яка складає невід’ємну частину договору. Специфікації підписані представниками обох сторін договору, їх копії подані суду позивачем (том 2, а.с.107-118).

Між ТзОВ “Калушстальбуд” та ТзОВ “Кійопторг” укладено договір поставки №25 від 1 липня 2014 року, за яким ТзОВ “Кійопторг” зобов’язувалося поставити, а ТзОВ “Калушстальбуд” прийняти і оплатити продукцію, на умовах, що викладені в договорі в кількості та по ціні, відповідно до специфікації, яка складає невід’ємну частину договору. Такі спеціфікації до договору за №№ 1-6 погоджені обома сторонами (том 2, а.с.160-166).

Всі вищевказані договори вчинені в письмовій формі, підписані представниками ТзОВ “Стаф-Торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД”, ТзОВ “Кійопторг” та ТзОВ “Калушстальбуд”, скріплений їх печатками, а, отже, є укладеним, і відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК) встановлюють для сторін права та обов’язки, що з них випливають. Будь-яких доказів підписання вищевказаних договорів невстановленими особами, скріплення їх підробленими печатками, чи інших даних, які б викликали сумнів в їх достовірності, відповідач суду відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства (надалі – КАС) України не подав. Також суду не подано доказів визнання судом вищевказаних договорів недійсними.

В підтвердження виконання ТзОВ “Стаф-Торг” договорів №39 від 5 травня 2014 року, №38 від 30 квітня 2014 року та №36 від 28 квітня 2014 року позивачем подано як контролюючому органу, так і суду належним чином завірені копії актів здачі-приймання виконаних робіт (том 1, а.с.111-125), табелів обліку часу роботи будівельної техніки згідно договору №38 (а.с.128-131) В підтвердження виконання ТзОВ “Агрозембудсервіс” договорів №10 від 28.08.2014 року та №11 від 29.08.2014 року, позивачем подано як контролюючому органу, так і суду належним чином завірені копії табелів обліку часу роботи будівельної техніки до договору № 10 (том 1, а.с.189-194), актів здачі-приймання робіт (том 1, а.с. 195-246) В підтвердження виконання ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” договору №7 від 30.09.2014 року, а ТзОВ “Кійоптторг” договору №25 від 1 липня 2014 року позивачем подано копії видаткових накладних (том 2, а.с.119-130, 167-172). Вказані видаткові накладні також були подані контролюючому органу під час проведення перевірки, що й не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні.

Відповідач не заперечуючи наявність вказаних первинних документів, якими офомлено операції з придбання позивачем у вказаних конрагентів товару/робіт/послуг, заперечує сам факт проведення таких операцій. Зокрема відповідач не приймає до уваги вказані документи, оскільки ввважає, що вони не ідентифікують техніку, місце і об’єкт надання послуг, обладнання і працівників, які виконували роботи, їх приналежність до контрагентів позивача. Однак відповідачем не обгрунтовано суду, що такі дані є обов"язковими при оформленні податкових накладних, видаткових накладних, актів приймання виконаних робіт, наданих послуг, за недотримання яких суд не може визнати їх належними та допустими доказами в підтвердження здійснення цих операцій. Суд ввважає, що в разі подання платником податків таких первинних документів контролюючому органу, спростування їх достовірності покладається саме на цього суб"єкта владних повноважень, який на підставі належним чином зафіксованих та документально підтверджених фактів повинен довести не здійснення таких операцій. Доказування суб’єктом владних повноважень таких обставин не може грунтуватися на припущеннях та догадках.

Окрім цього, суд зазначає про те, що відсутність окремих документів бухгалтерського обліку, недоліки їх форми та оформлення, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов’язаннях платника податків у зв’язку з його господарською діяльністю мали місце.

Судом досліджено використання позивачем товарів, робіт, послуг, отриманих від вказаних вище онтрагентів в його господарській діяльності. Згідно пояснень директора, головного бухгалтера ТзОВ "Калушстальбуд", наданих під час проведення перевірки, пояснень представника позивача в судовому засіданні, отриманні від ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” послуги, роботи, товари були використані при виконанні ТзОВ "Калушстальбуд", як підрядником, робіт для ТзОВ “Птахокомплекс Губин”. Для підтвердження вказаних пояснень суду подано копії договорів генерального підряду на будівництво станції цеху забою та переробки птиці №17/07-1 від 17.07.2012 року, договору генерального підряду на будівництво птахокомплексу №7-03/Л від 04.06.2014 року, актів виконаних робіт, податкових накладних, платіжних доручень за 2014-2015 роки. Також позивачем в підтвердження використання отриманих від ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” товарів та їх подальшої переробки ПАТ “Калуський ЗКУ” на замовлення позивача подано суду копії договору купівлі-продажу, укладеного з ПАТ “Калуський ЗКУ” №05-01/12 від 05.01.2012 року, видаткових накладних, податкових накладних, договору поставки № 02-01/12 від 02.01.2012 року, договору на виготовлення металевих конструкцій № 02-01/12 від 02.01.2012 року, укладених з ПАТ “Калуський ЗКУ”, та актів здачі-приймання робіт, податкових накладних та платіжних доручень за звітний період (т. 2, а.с. 217-250, т.т. 2-5, т.6, а.с. 1-111).

Також позивачем в підтвердження вчинення господарських операцій з ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” подано докази оплати за надані послуги, роботи, товар, а саме копії платіжних доручень, що й не заперечується відповідачем в акті перевірки за №673/22-01/364003176 від 12.05.2015 року. (щодо ТзОВ “Стаф-торг” (том 1, а.с.146-162), щодо ТзОВ “Агрозембудсервіс” (том 2, а.с.53-93), щодо ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” (том 2, а.с.143-148), щодо ТзОВ “Кійопторг” (том 2, а.с.179-181).

Також судом встановлено, що на момент проведення вищевказаних фінансово-господарських операцій ТзОВ "Калушстальбуд", ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” мали відповідну господарську правосуб'єктність: в установленому законом порядку були зареєстровані як юридичні особи, взяті на податковий облік як платники податку на додану вартість. Вказані обставини підтверджується інформацією, розміщеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців, та в Реєстрі платників податку на додану вартість, розміщеному на офіційному сайті Державної фіскальної служби України.

Окрім цього, зі змісту інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстру юридичних та фізичних осіб – підприємців, в суду немає підстав для висновку про те, що фінансово-господарські операції, факт здійснення яких не визнається відповідачем, не відповідають статутній діяльності ТзОВ "Калушстальбуд", ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг”. Жодних доказів протилежного відповідачем суду відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не подано.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірні операції за участі ТзОВ "Калушстальбуд" та ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” вчинені позивачем з розумною діловою метою.

Нормами частин 1, 2 статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців” передбачено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

З огляду на реєстраційні дані Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб – підприємців, суд не може взяти до уваги посилання відповідача в обґрунтування своїх висновків щодо безтоварного характеру операцій позивача з ТзОВ “Агрозембудсервіс”, інформацію надану ОУ ДПІ в м.Івано-Франківську, з посиланням на відібрані пояснення Матвієнка Р.М. як директора ТзОВ “Агрозембудсервіс”, про те, що ним жодні документи щодо здійснення господарських операцій вказаним товариством не підписувалися, оскільки згідно вказаного Реєстру керівником ТзОВ “Агрозембудсервіс” є Дубинін Дмитро Валерійович, як особа, яка представляє вказане товариство перед третіми особами. Як встановлено вище, податкові накладні від імені ТзОВ “Агрозембудсервіс” підписані саме Дубиніним Д.В.

Щодо посилання в акті перевірки на пояснення посадових осіб та працівників: ТзОВ «Птахофабрика «Губин» - в.о. директора Львової Т.М., ТзОВ «Пера Констракшн Інтернешенел» - архітектора Дмитрика Ю.В., ТОВ «Таркетт Вінісін» - директора Шмигельського Т.І., технічного директора – Кручкевича І.Б., механіка Квецка Р.В., технолога Цапіва А.В., то потрібно зазначати, що вони надані щодо подій, які мали місце в 2012 – 2013 років, тоді як перевірка позивача проведена за звітні 2014-2015 роки.

Окрім цього, за змістом положень п. 5.2 пункту 5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України за № 984 від 22.12.2010 року, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства, від посадовим особам платника податків або його законним представниками пропонується надати письмові пояснення щодо встановлених порушень, які долучаються до акта перевірки. Вказане узгоджується з нормами статтей 19, 20, 86 Податкового кодексу України щодо прав контролюючих органів при проведенні перевірок, їх оформленні, та кола осіб, які представляють платника податків та мають право надавати пояснення під час податкової перевірки.

З огляду на вказані норми процесуального закону, а також вказані положення податкового законодавства, пояснення фізичних осіб, які не є посадовими особами платника податків, який перевіряється, його законними представниками, не можуть бути взяті судом до уваги як належні та допустимі докази у справі.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки позивача № 673/22-01-36403176 від 12.05.2015 року на висновки, викладені в актах ДПІ в Шевченківському районні міста Києва від 23.07.2013 року № 1520/26-59-22-03/38780860, № 1656/26-59-22-08/38780860 від 23.07.2014 року та листі № 64/26-59-22-12 від 24.09.2014 року, листах ОУ ДПІ в м.Івано-Франківську № 4506/7/09-15-07-04/6115 від 16.12.2014 року, № 184/7/09-15-07-04/1995 від 17.04.2015 року, № 2009/7/09-15-07-04/2223 від 30.04.2015 року, в листі ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС в м.Києві № 449/7/26-54-22-04-17 від 13.01.2015 року, листі ДПІ в Куйбишевському районі м.Донецька ГУ Міндоходів в Донецькій області № 167/7/05-66-15-01 від 12.03.2015 року, про те, що контрагенти позивача: ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” не могли здійснити господарські операції для ТОВ "Калушстальбуд", оскільки не мали для цього належних матеріальних та трудових ресурсів, то такі висновки податкових органів сформовані виходячи лише із фактів відсутності вказаних суб’єктів господарювання за юридичною адресою, не отриманням контролюючим органом від вказаних платників документів щодо формування податкового кредиту і виникнення податкових зобов’язань, на підставі відомостей, які знаходяться в їх облікових справах, базах даних ДФС, без проведення зустрічних перевірок таких конрагентів.

Щодо посилання відповідача те, що ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” не могли здійснювати господарські операції з позивачем з огляду на те, що згідно інформаційних довідок, виданих територіальними органами Держававтоінспекції МВС України, Держсільгоспінспекції України, Держгірпромнагляду України про те, що ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” не мають у власності транспортних засобів, великотонажнх механізмів, якими могли б здійснювати транспортні перевезення та надавати послуги спецтехніки, їм не надавалися дозволи на переміщення великогабаритних товарів, то такі висновки відповідача носять характер припущень. Суду не подано доказів того, що відповідачем досліджувалися та встановлено обставини того, що вказані операції не могли бути вчинені контрагентами позивача з залученням таких транспортних засобів, праці найманих працівників на підставі відповідних цивільно-правових угод, укладених вказаними контрагентами позивача з третіми особами, в тому числі з залучення таких ресурсів в межах адміністративно-територіальних одиниць, де виконувалися підрядні роботи. Також суд звертає увагу на те, що згідно пояснень представника позивача на підрядних роботах не залучалася великогабаритна техніка.

Таким чином, з огляду на подані відповідачем докази, суд вважає, що їх зміст не дає можливості суду дійти висновку про їх достатність для підтвердження висновку відповідача про відсутність операцій позивача з вищевказаними платниками податків.

Щодо посилання відповідача на відкриті кримінальні провадження по фактах за участі контрагентів позивача, то суд пропонував відповідачу під час судового розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України подати, окрім вказаних вище актів про неможливість проведення зустрічних перевірок та інформаційних листів інших територіальних органів ДФС, додаткові докази в обґрунтування об’єктивної неможливості контрагентів позивача здійснити операції, які не визнаються контролюючим органом, однак відповідач таких доказів суду не подав. Як видно з поданих позивачем листів ОУ ДПІ в м.Івано-Франківську № 4506/7/09-15-07-04/6115 від 16.12.2014 року, № 184/7/09-15-07-04/1995 від 17.04.2015 року, № 2009/7/09-15-07-04/2223 від 30.04.2015 року, запитів СУФР ГУ ДФС в Івано-Франківській області про надання інформації № 5778/7/09-19-09-03 від 24.09.2015 року, № 5777/09-19-09-03 від 24.09.2015 року, № 5908/09-19-09-03 від 30.09.2015 року, № 5900/7/09-19-09-02 від 30.09.2015 року, даних Єдиного державного реєстру судових рішень, на час проведення перевірки позивача та прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення, відсутні вироки суду, якими б було встановлено обставини фіктивного підприємництва чи ухилення від сплати податків за участі ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” та позивача у справі.

Таким чином, висновки відповідача щодо вказаних обставин до завершення в установленому кримінальним процесуальним законом зазначених вище кримінальних проваджень є передчасними, тобто фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу про неможливість здійснення контрагентами контрагента позивача господарських операції з постачання товару, робіт, послуг в зв‘язку з відсутністю в них або їх контрагентів - постачальників товарів, робіт, послуг можливості здійснити такі операції, оскільки їх діяльність містить ознаки «фіктивності».

Також є безпідставними посилання відповідача в акті перевірки позивача, з огляду на зміст вищевказаних актів про неможливість проведення зустрічних звірок та інформаційних довідок, на те, що ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг” не могли постачати для позивача товари, роботи, послуги, оскільки їх постачальники містять ознаки «фіктивності». Суд звертає увагу на те, що відносини між учасниками попередніх ланок постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України відповідальність особи носить індивідуальний характер, а згідно п. 36.4 ст. 36, п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України виконання податкового обов’язку здійснюється платником самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента, і саме ці особи несуть фінансову, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення протиправних діянь, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, передбачених цим Кодексом та іншим законодавством.

Такий висновок суду також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 9 вересня 2008 року у справі N 21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі N 21-573во10.

Вищевказане також узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23 лютого 2006 року є джерелом права.

Так, у справі “БУЛВЕС” АД проти Болгарії” (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22.01.2009 року зазначив, що:

“…суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності…”.

Окрім цього, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», Європейський суд з прав людини вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Вказані рішення Європейського суду хоча і стосується обставин щодо безпідставності покладення на покупця обов’язку щодо повторної сплати податку на додану вартість в разі невиконання продавцем, яких знаходиться поза контролем покупця, своїх зобов’язань по декларуванню вказаного податку за умови повного виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, однак вони встановлюють загальне правило, відповідно до якого платник податку – покупець по операціях поставки товарів не повинен відповідати за невиконання продавцем зобов‘язань, та бути позбавлений гарантованого Конвенцією права власності, зокрема, й в наслідок донарахування йому відповідних податкових зобов’язань до бюджету, в разі якщо він повністю виконав свої зобов‘язання, за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку по цих операціях, або будь-яких вказівок на його обізнаність про порушення вчинені його контрагентом, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

Однак суд, з огляду на подану відповідачем доказову базу в обґрунтування правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, змушений вказати на те, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання фіскальному органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено належними та допустимими доказами, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі “Компанія “Вестберґа таксі Актіеболаґ” та Вуліч проти Швеції”. Суд визначив, що “…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління”.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вказану практику Європейського Суду з прав людини, норму частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України судом було запропоновано відповідачу надати суду додаткові докази в підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про будь-які порушення, які допускали його контрагенти - ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг”, а також докази, які б свідчити про недобросовісність позивача, зокрема, про його пряму участь у будь-яких зловживаннях, пов'язаних зі сплатою податку на додану вартість ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг”. Однак відповідачем таких доказів подано не було.

Таким чином, з огляду на оцінені судом в сукупності подані сторонами докази, суд вважає, що висновки відповідача є передчасними, оскільки фактично ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу про неможливість здійснення контрагентами позивача операції з постачання товарів, робіт, послуг з огляду на ознаки «фіктивності» в їх діяльності.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних в підтвердження здійснення операцій з ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг”, суд вважає, що позивачем доведено його право віднести до податкового кредиту в звітних місяцях 2014 та 2015 року суму податку на додану вартість по вказаних операціях.

За таких обставин є протиправними висновки контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в звітних місяцях 2014 та 2015 року в розмірі 1035184 грн.

В той же час, суд наголошує, що в разі отримання фіскальним органом допустих доказів фіктивного підприємстництва ТзОВ “Стаф-торг”, ТзОВ “Агрозембудсервіс”, ТзОВ “Рекорд Плюс ЛТД” та ТзОВ “Кійопторг”, чи вчинення посадовими особами цих платників податків та позивача діянь, спрямованих на ухилення від сплати податків по спірних господарських операціях, відповідач не позбавлений можливості згідно статей 54, 58, 78 Податкового кодексу України провести позапланову перевірку та прийняти нове податкове повідомлення-рішення про збільшення ТОВ "Калушстальбуд" грошових зобов’язань з податку на додану вартість за звітні періоди 2014-2015 років.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено правовий порядок для суб’єктів владних повноважень, згідно якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 21.1 статті 21 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно встановлених в частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв правомірності рішень, дій, бездіяльності суб’єктів владних повноважень, їх посадових осіб - рішення суб'єктів владних повноважень повинні прийматися (вчинятися) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі 09.12.2015 року.