Справа № 2-а-856/11
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2011-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а-856
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2011 року Суддя Соломянського районного суду м. Києва Шереметьєва Л.А., розглянувши в порядку скороченого провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Соломянському районі м. Києва про визнання дій протиправними,зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії,суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Солом»янському районі м. Києва щодо нарахування та виплати належної йому державної соціальної допомоги, як дитині війни, з 01.01.2006 року протиправними, зобовязати його нарахувати та виплатити йому недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну надбавку в розмірі 30%.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він народився 16.11.1935 року, пенсіонер за віком, та відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" є дитиною війни, а тому має право на пільги, передбачені цим Законом.

Зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону він має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Не дивлячись на це, відповідач цю надбавку на протязі 2006-2011 років виплачував не в повному обсязі, а тому вважає дії відповідача протиправними, такими,що порушують його права, а тому просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16.05.2011 року позивачу відмовлено в поновленні строку для звернення до суду частині вимог до 31.07.2010 року.

В цей же день судом відкрито скорочене провадження в справі.

На адресу відповідача судом була направлена копія позовної заяви з ухвалою про відкриття скороченого провадження в справі.

Своїх заперечень на позов відповідач не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в межах встановленого законом 6-ти місячного строку, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Солом»янському р-ні м. Києва і отримує пенсію за віком.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач народився 16.11.1935 року, тобто станом на день закінчення війни не досяг 18-річного віку.

Таким чином, позивач є дитиною війни в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому на нього розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", в тому числі й право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як передбачено ст. 6 зазначеного Закону.

Встановлено і не заперечується відповідачем в листі на ім.»я позивача, що доплата до пенсії позивачу, як дитині війни, виплачується з січня 2008 року в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які, відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

Судом встановлено, що ця допомога позивачу виплачується лише з січня 2008 року в розмірі 10% відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік»та постанови КМУ №530 від 28.05.2008 року, якими були внесені зміни до ст.6 Закону"Про соціальний захист дітей війни".

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка.

У справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Виходячи з цього, суд вважає безпідставними посилання відповідача на вказані нормативні акти в листі на ім.»я позивача, т.я. реалізація особою, в т.ч. позивачем, свого права на отримання допомоги не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

При вирішенні даного спору суд враховує наступне.

П. 17 ст.77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Законом України від 19.01.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»п. 17 ст. 77 виключено та ст. 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абз. 7 ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 01.01.2006 року, а ст. 6 у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

ОСОБА_2 був опублікований 22.03.2006 року, а тому набрав чинності 02.04.2006 року.

Законом України від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, знову було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»та ст. 111 встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням ОСОБА_3 Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) п. 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

У п.п. 4, 5 рішення ОСОБА_3 Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визначено, що вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в ч.2 ст. 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у ст. 38 Бюджетного кодексу України.

Встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Після прийняття ОСОБА_3 Судом України вище зазначеного рішення знову почали діяти положення ст.6 України «Про соціальний захист дітей війни», а тому у позивачки відновилося право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Однак відповідач зазначені норми закону не виконав і не здійснив підвищення пенсії позивачу, а тому суд вважає вимоги позивача що визнання бездіяльності відповідача неправомірною обґрунтованими.

Ч.ч.2, 3 ст. 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні ОСОБА_3 Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 дано офіційне тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина».

Визнання Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання державної соціальної надбавки.

Ч.3 ст. 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тобто, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач заперечень на позову до суду не подав.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Керуючись ст.ст.22, 46 Конституції України, Рішеннями ОСОБА_3 Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005,від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, ст.ст. 1, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 99, 183-2, 256 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Солом»янському районі м. Києва щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги, як дитині війни, з 01.08.2010 року, розмірі 10% мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Солом»янському р-ні районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.08.2010 року, за вирахуванням виплат, здійснених на протязі цього періоду часу.

В решті позову відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя