Справа № 809/3100/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. № 809/3100/15

12 год. 25 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.,

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 районний відділ управління МВС України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі і стягнення відшкодування за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі і стягнення відшкодування за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивував тим, що наказ про його звільнення прийнятий в порушення вимог чинного законодавства, а відтак він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 03.09.2015 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Косівський районний відділ управління МВС України в Івано-Франківській області.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Косівського районного суду по справі за №347/1373/15.

Згідно постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.10.2015 року провадження у вищевказаній справі було закрито, у звязку з чим ухвалою суду від 24.11.2015 року провадження у даній справі поновлено.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що ОСОБА_1 проходив публічну службу на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Косівського районного відділу УМВС України в Івано-Франківській області. Відповідно до наказу УМВС України в Івано-Франківській області від 07.07.2015 року за №346 о/с його звільнено з займаної посади відповідно до ст.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вважають даний наказ про звільнення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та прийнятим з порушенням встановленого законом порядку. Зокрема вказаний в оскаржуваному рішенні УМВС в Івано-Франківській області факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння під час керування ним транспортним засобом, що призвело до зіткнення з електроопорою, не мав місця, оскільки за кермом автомобіля «Мерседес-Бенц» знаходився батько позивача - ОСОБА_5 Звернули увагу суду, що так як протокол про адміністративне правопорушення складено лише 14.07.2015 року, тобто уже після звільнення позивача з органів внутрішніх справ, то на момент прийняття оскаржуваного наказу факту вчинення адміністративного правопорушення відповідачем встановлено не було, а отже на думку позивача, у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з публічної служби. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з мотивів, зазначених у поданому запереченні. Суду пояснив, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства на підставі висновку службового розслідування, яким встановлено факт порушення ОСОБА_1 вимог Присяги працівників органів внутрішніх справ України, ЗУ Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, наказів МВС України. При цьому враховано тяжкість проступку та обставини за яких його скоєно. Вказав, що проведеним відповідно до наказу УМВС в Івано-Франківській області від 01.07.2015 року за №840 службовим розслідуванням виявлено факт вчинення позивачем ганебного дисциплінарного проступку порушення транспортної дисципліни, що виразилось у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Звернув увагу суду на те, що зазначена позивачем обставина щодо керування транспортним засобом «Мерседес-Бенц» та вчинення дорожньо-транспортних пригод ОСОБА_5 не знайшла свого підтвердження при проведенні службової перевірки. Зокрема факт відсутності ОСОБА_5 на місці ДТП підтверджується показаннями свідків, а в наданих позивачем та ОСОБА_5 поясненнях міститься багато розбіжностей та суперечностей. Окрім того ОСОБА_5 прибув в Косівську районну лікарню та був госпіталізований з незначними пошкодженнями вже після прибуття в той же лікувальний заклад позивача, при цьому, згідно пояснень даних осіб, батько позивача поїхав до лікарні раніше за ОСОБА_1, залишивши сина на задньому сидінні автомобіля в непритомному стані. Окремо звернув увагу суду, що двері автомобіля були заблоковані і жодній особі самостійно вийти з нього не вбачалося можливим, на момент прибуття на місце дорожньо-транспортної пригоди свідків, позивач знаходився в транспортному засобі сам. На його думку оскаржуваний наказ є цілком обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судове засідання вшосте не зявився, хоча в усіх випадках був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суду не повідомив. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористався.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності представника Косівського районного відділу управління МВС України в Івано-Франківській області.

Допитаний за клопотанням позивача та його представника свідок ОСОБА_5 суду показав, що є батьком ОСОБА_1 Пояснив, що 30.06.2015 року близько 21 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом «Мерседес-Бенц» в зв'язку з поганим самопочуттям рухався в сторону аптеки, що знаходиться по вул. Незалежності в м. Косові. Звернув увагу суду, що під час керування автомобілем у нього раптово погіршився стан здоровя, що і призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Показав, що в результаті зіткнення із електроопорою його викинуло з автомобіля через бокове скло на тротуар, звідки його і забрав незнайомий йому чоловік та доправив до Косівської районної лікарні. Проте, прибувши до лікарняного закладу, ОСОБА_5 згадав про свого сина - ОСОБА_1, який залишився на задньому сидінні транспортного засобу, і тому вирішив повернутись на місце ДТП. В подальшому звернувся за медичною допомогою уже після прибуття сина до лікарні.

Залучений до участі у розгляді справи за клопотанням позивача і його представника свідок ОСОБА_6 суду показав, що 30.06.2015 року близько 21 год. проходив по вул. Незалежності та почув сильний удар. Суду пояснив, що оглянувшись, побачив, як на відстані 150-200 метрів від нього автомобіль темного кольору зіткнувся з електроопорою. Через невеликий проміжок часу інший транспортний засіб, що рухався по вул. Незалежності, зупинився, в даний транспортний засіб сів чоловік, який зовнішньо схожий на ОСОБА_5, а автомобіль рушив в напрямку Косівської ЦРЛ. На запитання суду свідок не міг ствердно сказати чи являється вищевказана особа ОСОБА_5, оскільки між ними була значна відстань і обличчя цієї особи він не бачив.

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, показання свідків, розглянувши матеріали адміністративної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.08.2011 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. 04.10.2011 року прийняв Присягу працівника органів внутрішніх справ. З 10.07.2014 року перебував на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Косівського районного відділу УМВС України в Івано-Франківській області з якої і був звільнений оскаржуваним наказом.

В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2015 року близько 21 год. 20 хв. по вул. Ірчина у м. Косові водій автомобіля НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес - Віто», Д.Н.З. НОМЕР_2, яким керував гр. ОСОБА_7 Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Не зупиняючись на місці ДТП, водій автомобіля «Мерседес-Бенц», ДНЗ ВО 8088 АС, продовжив рух до вул. Незалежності в м. Косові де допустив зіткнення з бетонною опорою лінії електропередач, внаслідок чого дана опора була деформована, а автомобіль по інерції продовжив рух та зіткнувся з наступною електроопорою, що призвело до знеструмлення ряду об'єктів, які знаходяться по вул. Незалежності, в тому числі і Косівського РВ УМВС в Івано-Франківській області.

Дані факти доказуванню не підлягають відповідно до ч.3 ст. 72 КАС України, як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо їх достовірності та добровільності визнання.

В судовому засіданні встановлено, що за наслідками вищевказаного ДТП наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 01.07.2015 року за №840 розпочато службове розслідування.

Відповідно до наказу УМВС в Івано-Франківській області №346 о/с від 07.07.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи та досліджена судом в якості письмового доказу, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ.

Оцінивши встановлені в ході судового розгляду обставини суд погоджується з правомірністю прийняття відповідачем наказу за №346 о/с від 07.07.2015 року з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що як вбачається з досліджених судом матеріалів службового розслідування, транспортним засобом «Мерседес-Бенц», Д.Н.З. НОМЕР_3 під час вчинення ДТП керував ОСОБА_1 Даний факт підтверджується показами очевидців дорожньо-транспортної пригоди, а також іншими фактами, встановленими в ході проведення службового розслідування.

Так судом встановлено, що внаслідок зіткнення автомобіля з електроопорою, двері транспортного засобу було заблоковано. Тобто, залишити салон автомобіля без сторонньої допомоги не вбачалося можливим. При цьому суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_5, що внаслідок зіткнення його викинуло з транспортного засобу через бокове скло, як такі, що є сумнівними та суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Зокрема з висновку службового розслідування вбачається, що за номером 1008 в журналі обліку хворих в стаціонарі Косівської РЦЛ, вчинено запис про те, що ОСОБА_5 звернувся за медичною допомогою 30.06.2015 року о 22.10 з діагнозом: забій мяких тканин тімяної ділянки голови та правого колінного суглобу. При цьому позивач, який залишився на місці вчинення ДТП в непритомному стані, був доставлений до Косівської РЦЛ значно раніше батька, а саме: в 21.30, про що зроблено відповідний запис за №1007 з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с.55). На запитання суду щодо такої різниці у часі реєстрації прийому хворих свідок ОСОБА_5 пояснив, що прибувши до воріт лікувального закладу, незважаючи на погане самопочуття та шоковий стан, свідок все ж таки згадав про сина ОСОБА_1, який знаходився на задньому сидінні автомобіля, і тому не одразу звернувся до Косівської ЦРЛ для надання медичної допомоги, а попрямував туди згодом, коли побачив карету швидкої допомоги, якою було доправлено позивача до лікарні. Однак, як вбачається з записів за №1007 та №1008 різниця у реєстрації прийому хворих становить близько 40 хв. Крім того суд враховує, що позивачем отримано набагато тяжчі тілесні ушкодження внаслідок ДТП, ніж його батьком - ОСОБА_5, який в результаті зіткнення отримав тільки незначний забій мяких тканин голови та правого колінного суглобу.

Окрім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації ПрАТ "Київстар" про телефонні дзвінки по абонентському номеру НОМЕР_4, який як встановлено в судовому засіданні належить ОСОБА_5, останній, приймаючи телефонні дзвінки в період з 21:35 год. по 21:44 год. 30.06.2015 року знаходився в с. Город Косівського району і тільки з 21:47 год. 30.06.2015 року вирушив в напрямку м. Косова, де і трапилась ДТП.

Дані факти свідчать про дачу завідомо неправдивих показань свідком ОСОБА_5 з метою ухилення від відповідальності близького родича.

Також суд оцінює критично показання свідка ОСОБА_8, оскільки останній не вказав суду, що чоловік, якого він бачив на місці вчинення ДТП, є ОСОБА_5, так як між ними була досить значна відстань. В той же час свідок не вказав про наявність інших очевидців дорожньо-транспортної пригоди, які прибули на місце ДТП протягом 20-30 секунд після зіткнення. Також ОСОБА_8 не згадано і про факт припинення освітлення вул. Незалежності, який відбувся внаслідок пошкодження електроопори одразу після ДТП, та відповідно неможливість у такий час доби ідентифікувати особу на відстані 150 м.

Відносини щодо звільнення з публічної служби, в тому числі з органів внутрішніх справ, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, що визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, порядок проходження служби в органах внутрішніх справ є Закон України від 20 грудня 1990 року "Про міліцію", Закон України від 22 лютого 2006 року "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року.

Відповідно до статті 66 вищевказаного Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за дискредитацію.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого відповідним Законом України від 22.02.2006 року, визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. При цьому, особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Сутність дотримання службової дисципліни, згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту, полягає у високій свідомості кожної особи рядового і начальницького складу та їх обов'язку з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Частиною 12 Статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Статуту, якою визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, з метою зясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

На переконання суду факт дисциплінарного проступку та правильність відповідного висновку з цього приводу субєкта владних повноважень в даному випадку повністю підтверджується як ступенем тяжкості вчиненого позивачем порушення чинного законодавства, так і обставинами допущеного порушення.

Як вбачається з обставин справи підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ним службової дисципліни, що відображено у висновку службового розслідування від 07.07.2015 року, призначеного на підставі наказу №840 від 01.07.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що з метою встановлення ступеня алкогольного спяніння, дільничного інспектора міліції ОСОБА_1 було направлено на медичний огляд, однак позивач відмовився від проходження медичного освідування (а.с.55). Дані дії, на переконання суду, вчинені позивачем з метою приховування факту перебування в стані алкогольного спяніння.

Крім того суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що оскаржуваним наказом його звільнено з органів внутрішніх справ до складення протоколу про адміністративне правопорушення та набрання сили рішенням у даній справі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14.07.2015 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 №355033 за ст.124 КУпАП, який відповідно до ст.276 КУпАП направлений до Косівського районного суду для прийняття рішення (а.с.12).

При цьому суд не приймає до уваги пояснення представника позивача щодо значного проміжку часу, який пройшов між вчиненням ДТП та складанням вищевказаного протоколу, так як працівниками Косівського РВ УМВС в Івано-Франківській області вчинялися дії з метою приховування факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди працівником органів внутрішніх справ. Зазначена обставина підтверджується дослідженою судом копією наказу за №861 від 07.07.2015 року, згідно з якого за фактом вищевказаного ДТП до дисциплінарної відповідальності притягнуто 16 осіб рядового та начальницького складу ОВС, 4 з яких звільнено за приховування правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 (а.с.49-52).

Окрім того Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ не передбачено обовязкової необхідності підтвердження вини та факту скоєння дисциплінарного проступку рішенням суду чи іншого органу, уповноваженого на розгляд справ про адміністративні правопорушення. Тому суд погоджується з правом прийняття відповідачем оскаржуваних наказів виключно на підставі висновків службового розслідування.

Одночасно суд не приймає до уваги рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинене правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП за №347/1373/15, так як дане рішення згідно із ч.4 ст.72 КАС України є обовязковим для суду виключно в питанні чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Таким чином, оскільки провадження у справі закрите у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, то факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку судом не встановлювався (а.с.91-93).

Також судом при дослідженні наданого представником відповідача послужного списку ОСОБА_1 за №157696 встановлено, що в період з лютого 2014 року по березень 2015 року на позивача було накладено три стягнення, одне з яких за перебування в стані алкогольного сп'яніння в спальному приміщенні факультету №3 під час перевірки керівництвом факультету з підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції Львівського державного університету внутрішніх справ, про що свідчить наказ №49 від 14.02.2014 року (а.с.130).

Крім цього на переконання суду, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення обгрунтовано прийнято до уваги, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення викликало значний суспільний резонанс, зокрема публікації в ЗМІ, тощо, що не заперечували в судовому засіданні позивач та його представник, внаслідок чого було завдано значної шкоди авторитету органів внутрішніх справ.

За таких обставин суд, за результатами оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовної вимоги відсутні.

Не підлягають до задоволення і інші вимоги позивача, оскільки вони є похідними від першої, тобто сутність прийняття по них рішень прямо залежить від того чи буде задоволено першу вимогу.

Таким чином позов до задоволення не підлягає.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 31.12.2015 року.