Справа № 809/4025/14
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Справа № 809/4025/14

м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського окружного адміністративного суду в складі

головуючого судді Могили А.Б.,

суддів: Григорука О.Б., Кишинського М.І.,

за участі:

секретаря судового засідання Ілів Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 управління ДСА в м. Києві ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Соломянського районного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання нечинним наказу голови Соломянського районного суду м. Києва за № 49-о.с. від 14.03.2011, зобовязання до нарахування грошової винагороди, спрямування її розрахунку до Державної казначейської служби України; зобовязання Державної казначейської служби України до безспірного списання коштів на відшкодування не нарахованої та невиплаченої грошової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до голови Соломянського районного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України, ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації в м. Києві, Державної казначейської служби України про визнання нечинним наказу голови Соломянського районного суду м. Києва за № 49-о.с. від 14.03.2011, зобовязання до нарахування грошової винагороди, спрямування її розрахунку до Державної казначейської служби України; зобовязання Державної казначейської служби України до безспірного списання коштів на відшкодування не нарахованої та невиплаченої грошової допомоги.

Позивачем неодноразово подавалися заяви про уточнення та збільшення позовних вимог. Згідно з останньою такою заявою позивач просила суд:

- визнати нечинним наказ голови Соломянського районного суду м. Києва за № 49 від 14.03.2011 про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати»;

- визнати протиправною дію Соломянського районного суду м. Києва щодо втрати трудової книжки ОСОБА_1, а внаслідок протиправної її втрати і невидачі визнати ОСОБА_1 такою, що не звільнена з посади судді Соломянського районного суду м. Києва;

- зобовязати Соломянський районний суд м. Києва оплатити ОСОБА_1 листки непрацездатності за перші пять днів непрацездатності відповідно до законодавства, починаючи з календарної дати видачі ОСОБА_1 першого листка непрацездатності за 2011 рік, при цьому нарахування виплат здійснити в цінах на момент здійснення цього виду грошових виплат;

- зобовязати Соломянський районний суд м. Києва вжити заходів щодо оплати послідуючих днів непрацездатності ОСОБА_1, тобто надати всі листки непрацездатності до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримати з цієї Виконавчої дирекції грошові кошти для оплати листків непрацездатності в повному обсязі та виплатити їх ОСОБА_1 в цінах на момент виплати коштів соціального страхування;

- зобовязати Соломянський районний суд м. Києва надати листок непрацездатності ОСОБА_1 по вагітності та пологах до виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, отримати з цієї Виконавчої дирекції грошові кошти для оплати цього листка непрацездатності в повному обсязі та виплатити їх ОСОБА_1 в цінах на момент виплати коштів такого виду соціального страхування;

- зобовязати Соломянський районний суд м. Києва, Державну судову адміністрацію України, Територіальне управління Державної судової адміністрації в м. Києві надати до виконання Державної казначейської служби України відомості про нараховані ОСОБА_1 заборгованість з грошової винагороди та соціальних виплат внаслідок непрацездатності;

- зобовязати Державну казначейську службу України безспірно списати на банківський рахунок ОСОБА_1 з Державного бюджету України кошти на відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок не нарахування та невиплати грошової винагороди з 23.02.2011 та соціальних виплат внаслідок непрацездатності в 2012 році;

- відшкодувати на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 80 тис. грн., внаслідок визнання діянь Соломянського районного суду м. Києва такими, що містять ознаки морального катування та катування голодом, шляхом безспірного їх списання на банківський рахунок ОСОБА_1 з Державного бюджету України;

- звернути до негайного виконання стягнення грошової винагороди судді за один місяць та зобовязати відповідачів подати протягом пяти днів з дня отримання судового рішення звіти про його виконання.

Позивач та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали, надали відповідні пояснення з врахуванням їх уточнень та змін. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів: голови Соломянського районного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України у судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду відповідачі повідомлені належно. Причини неявки їх представників невідомі.

Відповідач голова Соломянського районного суду м. Києва подала письмове заперечення на адміністративний позов, в якому просила в його задоволенні відмовити. Крім того, просила дану справу розглянути за відсутності представника суду.

Представник відповідача територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві в судовому засіданні вважав позовні вимоги позивача безпідставними. За наслідками наданих в суді пояснень просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України № 713/2010 від 18 червня 2010 року «Про призначення суддів» відповідно до статті 127 та частини першої статті 128 Конституції України ОСОБА_1 призначена на посаду судді Соломянського районного суду міста Києва строком на пять років (т.3 а.с.28-29).

На підставі даного Указу Президента України наказом голови Соломянського районного суду м. Києва від 12.07.2010 №76-к позивача призначено на посаду судді Соломянського районного суду міста Києва строком на пять років з 12 липня 2010 року (т.3 а.с.32).

Присягу судді позивач прийняла 17.08.2010, про що свідчать копія присяги та запис в наданій позивачем копії трудової книжки (т.3 а.с.40, т.1 а.с.125-126).

Вища кваліфікаційна комісія суддів України, врахувавши, що постанова Генерального прокурора України від 21.02.2011 є вмотивованою, рішенням № 377/2-б від 23 лютого 2011 року відсторонила позивача від посади судді Соломянського районного суду м. Києва (т.3 а.с.46-47).

Згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 11.05.2011 відмовлено за безпідставністю в задоволенні скарги позивача на рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 лютого 2011 року про відсторонення її від посади судді Соломянського районного суду м. Києва (т.2 а.с.103-106).

Голова Соломянського районного суду м. Києва, на підставі даного рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, видав наказ за № 49-о.с. від 14.03.2011, яким відсторонив позивача від посади судді цього суду з 23 лютого 2011 року без збереження заробітної плати (т.3 а.с.48).

Указом Президента України № 132/2013 від 13 березня 2013 року «Про звільнення суддів» відповідно до пунктів 1, 5, 6 і 9 частини пятої статті 126 Конституції України ОСОБА_1 звільнено з посади судді Соломянського районного суду міста Києва у звязку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо неї (т.3 а.с.144)

Наказом голови Соломянського районного суду м. Києва, на підставі Указу Президента України № 132/2013 від 13.03.2013, позивача звільнено з посади судді 22 березня 2013 року (т.3 а.с.141).

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів», який також встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до частини 4 статті 48 цього Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсторонення судді від посади у звязку з притягненням до кримінальної відповідальності здійснюється Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на підставі вмотивованого клопотання Генерального прокурора України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про оскарження наказу голови Соломянського районного суду м. Києва в частині її відсторонення від посади судді без збереження зарплати та зобовязання Соломянський районний суд м. Києва до вжиття заходів по оплаті листків непрацездатності позивача колегія зазначає наступне.

Частиною 1 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (ч.2 ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Під час прийняття рішення про відсторонення позивача від посади судді, вказані Закони не передбачали положень, які б врегульовували порядок виплати суддівської винагороди відстороненому від посади судді.

У звязку з цим підлягають до застосування положення Кодексу законів про працю України.

Згідно статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже, обовязковою умовою нарахування та виплати суддівської винагороди є перебування судді на робочому місці та фактичне виконання ним роботи, у тому числі, не повязаної зі здійсненням правосуддя.

Вказаний висновок узгоджується з розясненням, наданим листом Державної судової адміністрації України від 17.04.2013 №8-2271/13, про те, що обовязковою умовою нарахування та виплати суддівської винагороди є належно заповнений табель обліку використання робочого часу, форма якого затверджена наказом Державного комітету статистики України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», що зумовлює необхідність перебування судді на робочому місці.

Із письмового заперечення голови Соломянського районного суду м. Києва вбачається, що після відсторонення позивач на роботі не зявлялася, не виконувала ніякої роботи, як повязаної, так і не повязаної зі здійсненням правосуддя.

Згідно копій табеля обліку використання робочого часу в Соломянському районному суді м. Києва за період з березня 2011 року до квітня 2012 року позивач на робочому місці не зявлялася, у графах «відпрацьовані дні та години» вказано «Н» (т.2 а.с.33-62).

Позивачем не заперечується факт її відсутності на робочому місці протягом вказаного періоду та виконання будь-якої роботи, не повязаної із здійсненням правосуддя.

З матеріалів справи, в тому числі з наданих копій матеріалів особової справи ОСОБА_1, зокрема копій листків її непрацездатності (т.2 а.с.107-132, т.3 а.с.63-64), копій відповідей лікарських установ, у яких перебувала позивач, наданих на запити Соломянського районного суду м. Києва (т.3 а.с.66, 68, 73-74, 75), копії листа виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.01.12 №274-09 (т.3 а.с.91-92) вбачається, що позивач у період з 14.03.2011 по 22.04.2011, з 26.04.2011 по 10.08.2011, з 26.09.2011 по 18.11.2011, з 28.11.2011 по 30.12.2011 перебувала на листках тимчасової непрацездатності, а з 03.01.2012 по 07.05.2012 перебувала на листку непрацездатності внаслідок вагітності та пологів.

З копій заяв позивача про надання по місцю роботи листків тимчасової непрацездатності, які містяться в матеріалах особової справи, вбачається, що позивач хворіла також із 02.09.2011 по 23.09.2011.

Докази про проходження позивачем лікування 25.04.2011, в період з 21.11.2011 по 25.11.2011, тобто протягом 6 робочих днів, в суду відсутні. Позивачем також не представлено в суді доказів невиходу на роботу в ці дні з інших поважних причин.

З 14.05.2012 позивачу надана відпустка для догляду за дитиною ОСОБА_5, до досягнення ним трирічного віку, про що свідчить копія наказу Соломянського районного суду м. Києва від 12.06.2012 №57-в (т.3 а.с.119).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків, серед яких тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності (ч.1 ст.51 Закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

В статті 36 вказаного Закону визначені підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Зокрема допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоровю з метою ухилення від роботи чи інших обовязків або симуляції хвороби (п.2 ч.1 ст.36 Закону).

Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше пяти днів після винесення відповідного рішення (абзац 2 частини 1 статті 52 статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

В листі від 27.01.12 №274-09, адресованому Соломянському районному суду м. Києва, виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності зазначила, що внаслідок аналізу перебігу тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 протягом терміну, який перевірявся, можливо припустити, що дані випадки були передбачувані та сплановані (т.3 а.с.91-92). Крім того, виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийшла до висновку, що листок непрацездатності ОСОБА_1 по вагітності та пологам оплаті не підлягає (копія листа від 10.10.2012 №3616-04 0 т.3 а.с.121).

Проаналізувавши вказані положення Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», колегія суддів вважає, що такі листи виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не є повідомленнями про відмову в призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності, оскільки відповідне рішення не приймалося, та не можуть бути підставами для відмови в оплаті листка непрацездатності позивача по вагітності та пологам.

Підсумовуючи наведене колегія суддів вважає, що позивач, після відсторонення від посади, була відсутня на роботі з поважних причин, а отже має право на компенсацію втрати заробітної плати за період з 14.03.2011 по 08.05.2012, згідно поданих нею листків непрацездатності, за винятком 6 робочих днів (25.04.2011, період з 21.11.2011 по 25.11.2011). А оскільки допомога внаслідок тимчасової непрацездатності, надається у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати, то наказ голови суду Соломянського районного суду м. Києва в частині відсторонення без збереження заробітної плати позивача підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною дії Соломянського районного суду м. Києва щодо втрати трудової книжки ОСОБА_1, а внаслідок протиправної її втрати і невидачі визнати ОСОБА_1 такою, що не звільнена з посади судді Соломянського районного суду м. Києва, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

В постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки» (зі змінами) зазначено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідно до даної постанови наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (зі змінами), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (пункт 4.2 Інструкції).

Як вже встановлено судом, позивач 22 березня 2013 року звільнена з посади судді Соломянського районного суду м. Києва.

Того ж дня, Соломянський районний суд м. Києва листом за №9786 надіслав повідомлення позивачу за адресою, яку вона зазначала в поданих по місцю роботи документах (м. Київ, пр. Григоренка, 41/106), про її звільнення та необхідність явки для отримання трудової книжки (т.3 а.с.142).

Повторного листа аналогічного змісту за № 23267 від 16.07.2013 Соломянським районним судом м. Києва надіслано позивачу за адресою м. Київ, вул. Різницька, 9а/5 (т.3 а.с.146). Дану адресу позивачка особисто вказала в заяві про повернення речей від 07.12.2011 (т.3 а.с.81-82), відправляла з неї заяви до Соломянського районного суду м. Києва щодо надання відпустки для догляду за дитиною (т.3 а.с.103-105, 120) а в 2014 році заяву про ознайомлення зі своєю особовою справою (т.3 а.с.160-161).

З цієї ж адреси, як свідчать матеріали справи (т.3 а.с.148), позивач 30.09.2013 року надіслала до Соломянського районного суду м. Києва заяву про направлення її трудової книжки, копії розпорядчих документів щодо звільнення (т.3 а.с.147).

Згідно листа Соломянського районного суду м. Києва від 11.10.2013 №32274 позивачу за адресою м. Київ, вул. Різницька, 9а/5 надіслано трудову книжку серії АЕ №095548 на 64 сторінках, копію Указу Президента України №132/2013 від 13.03.2013, копію рішення ВККС України №377/2-б від 23.02.2011, копію наказу голови суду від 22.03.2013 №10-о.с. (т.3 а.с.149).

В пункті 2 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового звязку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

З аналізу зазначеної норми вбачається, що розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового звязку, проте він не дає можливості перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил надання послуг поштового звязку заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового звязку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

В матеріалах особової справи ОСОБА_1, на підтвердження фактичного направлення трудової книжки позивача та інших запитуваних нею документів, містяться копія фіскальної квитанції «Укрпошти» та копія опису вкладення цінного листа Соломянського районного суду м. Києва (т.3 а.с.149-151).

У звязку з цим колегія суддів вважає безпідставними заяви представника позивача про не надіслання відповідачем трудової книжки ОСОБА_1

Пояснення представника позивача щодо неотримання ОСОБА_1 кореспонденції за адресою м. Київ, вул. Різницька, 9а/5, так як вона там не проживала, спростовуються, на думку колегії суддів, тим, що в 2014 році ОСОБА_1 з цієї адреси надсилала заяву про ознайомлення зі своєю особовою справою (т.3 а.с.124, 148, 160-161).

Також, голослівними на думку колегії суддів, є пояснення представника позивача про написання заяви від 30.09.2013 не позивачем, так як належних і допустимих доказів підтвердження цього суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що позивач з врахуванням положень наведеної вище Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, вправі була скористатися своїм правом на відновлення втраченої трудової книжки.

Враховуючи наведене позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Соломянського районного суду м. Києва щодо втрати трудової книжки, і як наслідок застосування наслідків невчасної її видачі є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

За період роботи до відсторонення від посади судді Христенко Н.Ю. проведені нарахування та виплати грошового забезпечення та виплати за листками непрацездатності, що підтверджується копією довідки ОСОБА_3 управління Державної судової адміністрації України в м. Києві №172 від 28.02.2012 і копіями відомостей за березень 2011 року (т.4 а.с.17-21).

Позовні вимоги про зобовязання відповідачів надати до виконання Державної казначейської служби України відомості про нараховану ОСОБА_1 заборгованість з соціальних виплат, зобовязання списання коштів на їх виплати з казначейського рахунку задоволенню не підлягають, так як є передчасними.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 80 тис. грн. суд зазначає наступне.

В статті 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 (зі змінами) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

В ч. 2 ст. 23 ЦК України зазначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до п. 5 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

ОСОБА_1 заподіяння моральної шкоди мотивує незаконними діяннями Соломянського районного суду м. Києва, які містять ознаки морального катування та катування голодом понад чотири роки.

В судовому засіданні підтвердження факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не здобуто. Крім того, позивачем не наведено обґрунтувань обставин, а також того, якими діями (бездіяльністю) відповідачів вони їй заподіяні.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної коди є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ голови Соломянського районного суду м. Києва № 49-о.с. від 14.03.2011 про відсторонення ОСОБА_1 від посади судді без збереження заробітної плати в частині «без збереження заробітної плати».

Зобовязати Соломянський районний суд м. Києва нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати заробітної плати (доходу) за період з 14.03.2011 по 08.05.2012 згідно поданих нею листків непрацездатності.

В задоволенні решти позовних вимог та до інших відповідачів відмовити. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_6

Суддя /підпис/ ОСОБА_7

Суддя /підпис/ ОСОБА_8

Постанова складена в повному обсязі 28.12.2015.