Справа № 363/69/16-а
Суддя: Купрієнко С. І.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"13" січня 2016 р. Справа № 363/69/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м.Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Купрієнка С.І. , секретаря Рибки І.Є. розглянувши у відкритому судовому засіданні , в залі суду м.Вишгород адміністративну справу за позовом Вишгородського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі начальника Вишгородського РВ УДМС України в Київської області ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове видворення з України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить суд примусово видворити громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 листопада 2015 року Вишгородським РВ УДМС України в Київській області було прийнято рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 01.10.1973 року народженя , який повинен був залишити територію України 27.12.2015 року , але рішення про примусове повернення не виконав , територію України не залишив.

У подальшому було встановлено, що відповідач в серпні 2005 році прибув в Україну до своїх знайомих ,однак, прибувши в Україну ніде не працевлаштувався, постійно мешкав за різними адресами, останнім часом проживав за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 у своїх знайомих , в зв»язку з чим у теперішній час перебуває на території України в порушення встановлених правил перебування для іноземців. З заявою про добровільне повернення до країни походження не звертався. Оскільки особу,що незаконно перебуває на території України, може бути примусове видворено з України лише на підставі мотивованої постанови суду, позивач звернувся з відповідним адміністративним позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав, підтвердив, що знаходиться на території України з 2005 р. , легалізацією свого перебування не займався , постійної роботи не має , проживав у своїх знайомих.

Вислухавши пояснення сторін, ознайомившись із вказаною позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Судом не встановлено жодних обставин, які свідчили б про те, що виконання рішення про примусове видворення до держави належності буде становити для відповідача реальну загрозу її життю, свободі або здоров'ю чи призведе до інших негативних наслідків, які згідно ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», є підставами для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення відповідача з території України в країну його походження.

Законні підстави для знаходження на території України у відповідача відсутні, оскільки термін перебування його на території України закінчився. Залишати територію України відповідач наміру не має, а тому підлягає примусовому видворенню з України. Крім того, ст.4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, суду, при розгляді даної справи, жодних підстав, які визначені в наведеній статті, відповідачем не надано.

Не підлягає видворенню особа, якщо така підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Окрім того, відповідач ухилився від виїзду з України, в добровільному порядку не покинув територію України, чим порушив законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, а також приймаючи до уваги відсутність заборон щодо примусового повернення чи примусового видворення або видачі чи передачі іноземця та особи без громадянства, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про видворення громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України в примусовому порядку підлягають задоволенню.

Згідно роз'яснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 "Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні" іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", статтею 13 Закону України "Про імміграцію". Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.11,17,18,71,94,160,161,162,163,183-5,186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Вишгородського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області в особі начальника Вишгородського РВ УДМС України в Київської області ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове видворення з України - задовольнити в повному обсязі.

Примусово видворити громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі території України.

Постанову суду у відповідності до вимог ст..256 КАС України допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом п»яти днів з дня проголошення постанови.

Суддя