Справа № 808/8942/15
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року о/об 15 год. 31 хв.Справа № 808/8942/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у місті Запоріжжі у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат»

до Орджонікідзевскього відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «РАДАБАНК»

про зняття арешту, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі позивач або ПАТ «ЗАлК») до Орджонікідзевскього відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (далі відповідач або Орджонікідзевський ВДВС Запорізького МУЮ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «РАДАБАНК» (далі третя особа або ПАТ «АБ «РАДАБАНК»), в якому позивач, з наступними уточненнями, просить суд зняти накладений постановою від 30.11.2015 ВП№49463843 арешт на кошти, що містяться на поточному рахунку ПАТ «ЗАлК» №1563, відкритому в ПАТ «АБ «РАДАБАНК» в частині виплати заробітної плати, інших загальнообовязкових платежів (податків, зборів) та соціальних виплат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у звязку з накладенням державним виконавцем арешту на всі рахунки позивача у останнього відсутня можливість здійснювати виплату нарахованої заробітної плати та сплачувати обовязкові податки і збори.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідач зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено виключення про накладення арешту на рахунки щодо виплати заробітної плати.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не прибув, хоча про дату ,час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України в судовому засіданні 24 грудня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» зареєстровано як юридичну особу за адресою: 69032, Запорізька обл., м.Запоріжжя, Південне шосе , буд. 15, .

Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевскього відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 30.11.2015 у виконавчому провадження ВП №49463843 про арешт коштів боржника на кошти, що містяться на всіх рахунках в ПАТ «Промінвестбанк», АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ»; АТ «ОТП Банк», Філія ПАТ Промінвестбанк», АТ «Укрексімбанк», АТ «Мета Банк», Філія ПАТ «ПУМБ» в м.Запоріжжя, Запорізьке РУ ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Альфа-банк» у м.Києві, АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ПАТ «АБ «РАДАБАНК» та належать боржнику в межах суми 381 067,03грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За правилами ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначені статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно приписів ч. 4 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»(рішення від 18 липня 2006 року), кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен аргумент заявника.

Згідно положень, вищевказаної практики Європейського Суду з прав людини, Суд оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачаться, що кошти, які знаходяться на рахунку ПАТ «ЗАлК» №1563, відкритому в ПАТ «АБ «РАДАБАНК» використовуються з цільовим призначенням на виплату заробітної плати та сплати податків і зборів, в тому числі і єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що Договором-заявою на приєднання до Правил (Договірних умов) відкриття та обслуговування банківського рахунку субєктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, само зайнятих осіб, представництв клієнтів ПАТ «АБ «РАДАБАНК» №18715/БРЮ/0 ЗАлК-Д-2015-101 від 21.09.2015, додатком №1 до договору, додатком №2, додатковим договором №1 від 21.09.2015, Договором про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб, що передбачають використання спеціальних платіжних засобів, для здійснення операцій по зарахуванню випал підприємством №21115/202/11 ЗАлК-Д-2015-106 від 09.10.2015, додатком №1 до Договору, додатком №2 до Договору, додатком №3 до Договору, Додатковим договором №1 від 23.11.2015.

Статті 43 та 48 Конституції України передбачають, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом та кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Накладення арешту на рахунки, кошти на яких використовуються для виплати заробітної плати працівникам, спричиняє порушення їх конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Арешт коштів на рахунку позивача також унеможливлює виконання ним своїх обов'язків зі сплати податків та зборів.

При цьому Податковим кодексом України та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI передбачено нарахування штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату податків та єдиного збору.

Відповідно до статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення термінів сплати заробітної плати та не в повному обсязі тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємства незалежно від форм власності.

Також ч.12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати №95 від 01.07.1949 (ратифіковано Президією Верховної Ради Української РСР 30 червня 1961 року. Ратифікаційну грамоту УРСР денонсовано Генеральному директорові Міжнародного бюро праці 4 травня 1961 року.) Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Відповідно до ст.2 Коніенції ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Також відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для субєкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

В контексті вищевикладеного Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, накладаючи арешт на кошти боржника, суб'єкт владних повноважень - відповідач, - повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Завданням відповідача у сфері виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є не лише дотримання формальної процедури виконання передбачених повноважень, а також і запобігання факту порушення відповідним рішенням прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд бере до уваги доводи позивача, що арешт коштів, які знаходяться на рахунку №1563, позбавляє його можливості своєчасно виплачувати заробітну плату своїм працівникам, сплачувати податки та інші обов'язкові платежі, що тягне за собою нарахування штрафних санкцій та пені та притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання вимог законодавства України.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та зняття арешту з коштів, які знаходяться на вказаному рахунку.

Керуючись ст. ст. 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» задовольнити.

Зняти накладений постановою від 30.11.2015 ВП№49463843 арешт на кошти, що містяться на поточному рахунку ПАТ «ЗАлК» №1563, відкритому в ПАТ «АБ «РАДАБАНК» в частині виплати заробітної плати, інших загальнообовязкових платежів (податків, зборів) та соціальних виплат.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.В. Горобцова