Справа № 703/5685/15-а
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №703/5685/15-а
Провадження № 2-а/711/225/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в

Уточнившись з позовними вимогами позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову вказує, що вона 03.07.1992 року була призначена на посаду судді Смілянського районного суду Черкаської області, а з 23.04.2014 року була переведена на посаду судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області на якій і працювала до 06.08.2015 року.

06.08.2015 року на підставі постанови Верховної Ради України № 634-VIII від 16.07.2015 року вона була звільнена і відрахована зі штату суду з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Станом на 06.08.2015 року стаж її роботи на посаді судді становить 23 роки 01 місяць 05 днів.

Відповідно до п. 2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року стаж роботи на посаді судді понад 20 років дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці.

19.08.2015 року вона звернулася до Управління пенсійного фонду України в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак листом від 18.09.2015 року № 9730/03 їй було відмовлено у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці з посиланням п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 відповідно до якого з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вважає таку відмову відповідача неправомірною та такою, що грубо порушує її права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією та Законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді (ч. 4 ст. 47).

Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне грошове утримання) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у справі заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Таким чином посилання відповідача на пункт 5 розділу III Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, як на підставу відмови в призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці є таким, що не відповідає Конституції України, положенням Європейської Хартії, відповідним правовим позиціям Конституційного Суду України та грубо порушує її права судді у відставці.

А тому, просить: визнати неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області в призначенні їй - ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області призначити їй - ОСОБА_1 з 07.08.2015 року щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 70% від грошового утримання судді, виходячи з його розміру, визначеного для суддів місцевих судів станом на вересень 2015 року.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача - Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області - Герасевич О.А., Краснюк О.М. позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених в письмову запереченні.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4, представників відповідача Герасевич О.А., Краснюк О.М., дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 03.07.1992 року була призначена на посаду судді Смілянського районного суду Черкаської області, а з 23.04.2014 року була переведена на посаду судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

10.06.2014 року позивачкою ОСОБА_1 була подана заява про відставку з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України. Вказане стверджується листом Вищої Ради Юстиції від 06.11.2015 року вих. № 7822/0/9-15.

Постановою Верховної ради України від 16.07.2015 року № 634- VIII, в зв'язку з поданням заяви про відставку позивачку ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

Наказом голови Смілянського міськрайонного суду № 7-ос від 05.08.2015 року ОСОБА_1 відраховано зі штату Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 634-VIII «Про звільнення суддів».

19.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до п. 2 ст. 141 Закону України «По судоустрій та статус суддів».

Протоколом Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області № 1883 від 16.09.2015 року та листом від 18.09.2015 року вих. № 9730/03 позивачці було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_2 України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_4 ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Частинами 1-3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Позивачку ОСОБА_1 було звільнено з посади судді 16.07.2015 року, а 05.08.2015 року її було відраховано зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про звільнення у відставку. При цьому про своє бажання бути звільненою у зв'язку із виходом у відставку ОСОБА_1 повідомила компетентний орган ще 10.06.2014 року, тобто, до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року.

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню статті 8, 19, 22, 126 Конституції України, а також частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року), а отже рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить Конституції України та Закону України, який прийнятий на основі Конституції України.

Крім того, вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також виходячи з того, що позивачка повідомила компетентний орган про своє бажання бути звільненим у зв'язку із виходом у відставку ще 10.06.2014 року, тобто до того, як був прийнятий та набрав чинності Закон України № 213-VIII від 02.03.2015 року, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання саме у розмірі 70% від грошового утримання судді, тобто у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції чинній на момент подання заяви).

За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не досяг пенсійного віку та щодо зобов'язання відповідача призначити та виплатити позивачці з 06.08.2015 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% від грошового утримання судді.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України (в редакції, яка є чинною на час винесення цієї постанови) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачкою судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. підтверджується квитанцією від 13.10.2015 року. Враховуючи те, що позов задоволено і відповідачем є Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 186, 254 КАС України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати відмову Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області в призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання - протиправною.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі Черкаської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 06.08.2015 року щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 70% від грошового утримання судді, виходячи з розміру грошового утримання судді на день його призначення.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий В.М. Скляренко