Справа № 804/2021/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2015 рокусправа № 804/2021/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В.

при секретарі: Шелеповій Ю.О.,

за участю представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року у справі № 804/2021/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування: рішення щодо застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2132/173/НОМЕР_1 від 31.11.2014 року, рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_2 від 19.01.2015 року, вимогу про сплату боргу Ф- від 31.12.2014 року.

В обґрунтування позову зазначив, що підставою для винесення оскаржуваних рішень послугували відомості зазначені в акті перевірки № 2132/173/НОМЕР_1 від 31.12.2014 року, однак на підтвердження своїх висновків відповідач не надав жодного документального підтвердження та доказу, висновки базуються лише на припущеннях та поясненнях бухгалтера, а не на дослідження первинних документів, даних бухгалтерського обліку наданих до перевірки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

На підставі наказу № 724 від 28.11.2014 року посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період 3 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки 31.12.2014 року складений акт № 2132/173/НОМЕР_1, у висновку якого зазначено, що встановлені порушення:

- статей 139, 163, 164, 167, 177 Податкового Кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності 55190,28 грн.

- пункту 2 частини 1 статті7 Закону України Про збір та облік

єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в результаті чого з урахуванням вимог частини 11 статті 8 підлягає донарахуванню сума єдиного внеску в розмірі 121 304,95 грн.

В обґрунтування висновків акту перевірки перевіряючим зазначено, що:

- обсяг валового доходу відповідно декларацій про доходи № НОМЕР_3 від 10.02.2014 року визначено в сумі 4725375 грн., а за результатами перевірки встановлено дохід в сумі 4725375 грн. Розбіжності у сумі 99582 грн. виникли в результаті невірного визначення валового доходу за 2013 рік. Так, в результаті коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок від реалізації продукції сума валового доходу складає 4725375. Відповідно пояснення бухгалтера ОСОБА_4 від 19.12.2014 при заповненні податкової декларації виникли арифметичні помилки у сумі 99582 грн.

- в перевіряємому періоді валові витрати, відображені у декларації про доходи, наданій ФОП ОСОБА_3 до Криворізької центральної ОДПІ складають 4557321 грн., а при перевірці встановлені витрати в сумі 4307321 грн. Розбіжності у сумі 250 000,00 грн. виникли в результаті невірного визначення валових витрат за 2013 рік. Так, в результаті визначення валових витрат за 2013 рік ФОП ОСОБА_3 до витрат включено сплату грошових коштів ДП Гулівер у сумі 300000 грн., які фактично не сплачені в 2013 році. Відповідно пояснень бухгалтера ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_3 та доданого до пояснень руху коштів по розрахунковому рахунку, зазначена сума сплачена 03.01.2014, отже, витрати фактично понесені в 2014 році.

- оподатковуваний дохід відповідно декларацій про доходи № НОМЕР_3 від 10.02.2014 року 64472 грн., а за результатами перевірки встановлено дохід в сумі 418054 грн.

За результатами перевірки відповідачем винесені: податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4 від 19.01.2015 року з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується особами за результатами річного декларування на суму 68987,85 грн., в т.ч. 55190,28 грн. основного платежу та 13797,57 грн. фінансових санкцій; рішення № НОМЕР_2 від 19.01.2015 року про застосування штрафних санкцій на суму 133435,45 грн., в т.ч. 121304,95 грн. основного платежу та вимога про сплату боргу (недоїмки) на суму 12130,5 грн.

При вирішенні спору колегія суддів виходить з наступного.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно із пунктом 177.2. статті 177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

У свою чергу, пунктом 177.4 статті 177 Податкового Кодексу України передбачено, що до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств»).

Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана субєктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу субєкта малого підприємництва.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому за змістом пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, до витрат певного періоду (у межах даної справи з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року), включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від визначеного виду діяльності. Однак, факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

Як вбачається з Акту перевірки, у декларації за 2013 рік позивачем вказана сума валового доходу у розмірі 4 625 793 грн. В ході перевірки податковим органом визначено загальну суму валового доходу у розмірі 4 725 375 грн. Таким чином податковим органом встановлено розбіжність загального валового доходу в розмірі 99582 грн.

Зазначена розбіжність, на думку податкового органу, утворилась у зв'язку з невірним визначенням валового доходу за 2013 рік. Так в результаті коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок від реалізації продукції сума валового доходу складала 4725375 грн. (без ПДВ).

Позивач наполягає, що вказані розбіжності виникли у звязку з тим, що у 2013 році на його рахунок частково надійшла дебіторська заборгованість контрагентів за попередні роки, що підтверджується зменшенням такої заборгованості станом на 1 січня 2014 року у порівнянні з 1 січня 2013 року.

Проте вказані доводи є безпідставними, оскільки, як зазначалось вище, при визначенні обсягу виручки застосовується касовий метод, тобто грошові кошти вважаються виручкою того податкового періоду, в якому вони надійшли на рахунок платника податків. Таким чином, оскільки вказана різниця при обчисленні доходу позивача в розмірі 99582 гривні утворилась внаслідок надходження коштів саме у 2013 році, то висновок податкового органу про необхідність врахування цієї суми саме при обчисленні доходу за 2013 рік є правомірним.

Крім того, в ході перевірки правильності сум фактичних витрат встановлено, що позивачем у 2013 році задекларовано вартість придбаного товару, який використаний у виробництві продукції 3861476 грн., тоді як за результатами перевірки сума витрат встановлена в розмірі 3611476 грн., тобто різниця складає 250 тисяч грн.

Розбіжності у вказаній сумі виникли в результаті невірного визначення валових витрат за 2013 рік. Так, в результаті визначення валових витрат за 2013 рік ФОП ОСОБА_3 до витрат включено сплату грошових коштів ДП «Гулівер» у сумі 300000 грн. (в т.ч. ПДВ 50000грн.), які сплачені 03.01.2014 року, отже, витрати позивачем фактично понесені у 2014 році. Вказані обставини представниками сторін в судовому засіданні підтверджені.

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді, тобто, у випадку, що розглядається, у якості валових витрат за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, які впливають на розмір суми чистого оподатковуваного доходу, включається лише валові витрати, отримані у 2013 році.

Оскільки оплату ДП «Гулівер» в розмірі 300 тисяч гривень позивачем проведено у 2014 році, то зазначені витрати позивач повинен був задекларувати саме у вказаному році, а не у 2013 році, як він помилково зробив.

З огляду на вказане колегія суддів вважає правомірним висновок податкового органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 55190,28 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.01.2015 року № НОМЕР_4 щодо збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 68987,85 грн., з яких 55190,28 грн. основний платіж та 13797,57 грн. штрафні санкції, виходячи із вищевикладених судом доводів та досліджених в ході апеляційного розгляду справи доказів, є правомірним і судом першої інстанції скасовано помилково.

Крім того, у відповідності до п. 4 ст. 4 р. ІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі Закон № 2464) позивач є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування з доходів, отриманих від провадження господарської діяльності.

Базою нарахування єдиного внеску, відповідно до п. 2 ст. 7 р. ІІІ Закону № 2464 , є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Як вбачається з Акту перевірки позивачем занижено оподатковуваний дохід у 2013 році на загальну суму 349582 грн.

Згідно п. 2 ст. 9 розділу ІІІ Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, оскільки позивачем занижено оподатковуваний дохід за 2013 рік на 349582 гривень, колегія суддів приходить до висновку про заниження позивачем єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2013 рік у сумі 121304,95 грн. (349582*34,7%), у звязку з чим вимога про сплату боргу від 31 грудня 2014 року в розмірі 121304,95 грн. є обґрунтованою та законною.

Крім того, оскільки податковим органом під час перевірки встановлено заниження додатково оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 349582 грн. (99582+250000) та визначено єдиний внесок в розмірі 121304,95 грн. і дана обставина підтверджена в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів вважає, що рішення про застосування штрафних санкцій від 19.01.2015 року № НОМЕР_5 в сумі 13797,57 грн. також є правомірним.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з винесенням нової про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 197, 198, 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2015 року у справі № 804/2021/15 скасувати.

В задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Криворізької центральної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про скасування: рішення щодо застосування штрафних санкцій, податкового повідомлення-рішення та вимоги відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскарженапротягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко