Справа № 816/4585/15
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4585/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Рогози Х.С.,

представника позивача Корніюка І.А.,

представника відповідачів Рогозіна А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лубенського районного військового комісаріату оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", Оперативного командування "Північ" про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішень, проведення розрахунку, стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований час та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лубенського районного військового комісаріату оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та з урахуванням заяви від 17.12.2015 просив:

- визнати протиправними бездіяльність та дії військового комісара Лубенського військового комісаріату Полтавської області підполковника ОСОБА_2 , які призвели до систематичного порушення умов пункту 2 контракту від 09.03.2015 в частині забезпечення Міністерством оборони України належних умов для проходження військової служби громадянином ОСОБА_1 , додержання його особистих прав і свобод;

- скасувати наказ командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ ЗС України генерал-майора ОСОБА_3 від 13.10.2015 №62-РС в частині увільнення ОСОБА_4 від займаної посади та призначення водієм мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини - п/п НОМЕР_1 , ВОС 837037А;

- скасувати наказ від 15.10.2015 №32 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та направлення в розпорядження командувача військової частини - п/п 2278, ВОС 837037А;

- зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвати контракт від 09.03.2015, укладений солдатом ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням на підставі пункту "з" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з дня набрання судовим рішенням законної сили, звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту "а" пункту 3 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та провести з ОСОБА_1 остаточний розрахунок;

- зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 сплатити на користь ОСОБА_1 вартість проїзних квитків за маршрутом Лубни - Рівне, придбаних ОСОБА_1 за власні кошти, провести з ним повний розрахунок;

- стягнути з Лубенського військового комісаріату Полтавської області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами не дотримано зобов`язань за укладеним з ОСОБА_1 контрактом від 09.03.2015, а протиправні дії та бездіяльність Лубенського військового комісара ОСОБА_2 призвели до систематичного невиконання умов даного контракту та прийняття вищестоящими органами неправомірних рішень відносно ОСОБА_1 .

Представник відповідачів надав до суду письмові заперечення, у яких зазначив, що статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не передбачено такої підстави для розірвання контракту з військовослужбовцем у особливий період, як систематичне невиконання умов контракту командуванням. Наголошував на тому, що з позивачем за його власною ініціативою та на підставі власноручно написаної заяви укладено контракт про проходження служби на посаді водія, на момент прийняття позивача на військову службу за контрактом у Лубенсько-Оржицькому об`єднаному військовому комісаріаті були відсутні вільні офіцерські посади, на які міг би бути призначений позивач з урахуванням його освіти. Стверджував, що після зміни найменування Лубенського військового комісаріату фактично не відбулось змін істотних умов праці позивача, а тому підстави для перегляду умов контракту - відсутні. Посилався на те, що позивач не подавав рапорт про необхідність участі у сесіях Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області як депутата, у особовій справі ОСОБА_1 відомості про обрання його депутатом місцевої ради відсутні, так само позивачем не надано відомостей про балотування на посаду депутата сільської ради. Зазначав, що з позивачем у повному обсязі проведено розрахунок, а від отримання військових перевізних документів ОСОБА_1 відмовився. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що позивача з 19.03.2014 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303 та він проходив військову службу на посаді діловода ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з 16.05.2014 - на посаді водія цього ж військового комісаріату.

05.03.2015 солдат ОСОБА_1 подав рапорт про зарахування його кандидатом на військову службу за контрактом до ІНФОРМАЦІЯ_4 за спеціальністю водій /а.с. 76/.

09.03.2015 між позивачем та Міністерством оборони України в особі ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_6 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, за змістом якого гр. ОСОБА_1 прийнято на військову службу у військовому званні солдат, за посадою - водій відділення забезпечення Лубенсько-Оржицького об`єднаного військового комісаріату оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_5 " /а.с. 77-78/.

З 14.08.2015 назву Лубенсько-Оржицького об`єднаного військового комісаріату оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_5 " змінено на Лубенський районний військовий комісаріат оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ ЗС України генерал-майора ОСОБА_3 від 13.10.2015 №62-РС ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призначено на посаду водія мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини - п/п НОМЕР_1 , ВОС 837037А /а.с. 15-16/.

Наказом військового комісара Лубенського районного військового комісаріату від 15.10.2015 №32 солдата ОСОБА_1 , водія відділення забезпечення Лубенського районного військового комісаріату, увільнено від займаної посади, виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 та направлено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " /а.с. 79/.

На підставі припису військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 15.10.2015 №5 солдату ОСОБА_1 запропоновано 16.10.2015 вибути у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження служби /а.с. 18/.

Не погоджуючись із зазначеними наказами та посилаючись на допущення військовим комісаром Лубенського районного військового комісаріату протиправної бездіяльності і вчинення неправомірних дій у період проходження ОСОБА_1 військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з такого.

Спірні відносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем військової служби за контрактом, яка є особливим різновидом публічної служби.

Мотивуючи свої позовні вимог позивач зазначив, що на момент укладення контракту від 09.03.2015 військовим комісаром Лубенського військового комісаріату Полтавської області підполковником ОСОБА_2 допущено бездіяльність, що полягає у залишенні поза увагою документів ОСОБА_1 на підтвердження: наявності повної вищої освіти та освітньо-кваліфікаційного рівня "спеціаліст", досвіду роботи у податковій міліції Лубенської ОДПІ Полтавської області ДПС України, обіймання керівних посад у податковій міліції Лубенської ОДПІ Полтавської області ДПС України, спеціального звання майора податкової міліції. На переконання позивача, військовим комісаром Лубенського військового комісаріату Полтавської області підполковником ОСОБА_2 безпідставно не проведено переатестацію ОСОБА_1 на присвоєння первинного військового звання офіцерського складу, що призвело до прийняття позивача на військову службу за контрактом у найнижчому військовому званні.

Порядок укладення контракту, проходження військової служби за контрактом, присвоєння військових звань військовослужбовцям визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Так, відповідно до частини першої статті 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, громадяни України, які мають спеціальні звання середнього, старшого та вищого начальницького складу або класні чини, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з одночасним присвоєнням військових звань у порядку переатестації відповідно до частини п`ятої статті 5 цього Закону.

Частиною п`ятою статті п`ять зазначеного Закону визначено, що присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Згідно з пунктом 71 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України громадянам, які мають спеціальні звання або класні чини, в разі їх прийняття на військову службу в Збройні Сили України присвоюються військові звання в порядку переатестації з урахуванням їх спеціальних звань або класних чинів, рівня освіти, досвіду служби та відповідності посаді, на яку їх призначено.

За приписами пункту 72 згаданого Положення пропозиції щодо переатестації у військовому званні інших громадян, які мають спеціальне звання або класний чин, вносяться під час розгляду питання стосовно прийняття цих осіб на військову службу за контрактом.

Переатестація громадян, які мають спеціальне звання або класний чин, для присвоєння військового звання здійснюється одночасно з прийняттям цих осіб на військову службу за контрактом та призначенням на відповідну посаду наказами по особовому складу.

Як визначено пунктом 2.17 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, відбір кандидатів на військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу проводиться: військовими комісаріатами - із числа офіцерів запасу, а також військовозобов`язаних та жінок у випадках, передбачених частиною другою статті 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; командирами військових частин - із числа офіцерів запасу, які звернулись до військової частини з проханням про прийом на військову службу за контрактом, та із числа осіб офіцерського складу, які виконують військовий обов`язок за іншими видами військової служби, а також з осіб рядового, сержантського і старшинського складу, визначених пунктом 50 Положення.

В силу підпункту 5 пункту 50 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України первинне військове звання молодшого лейтенанта присвоюється: військовослужбовцям рядового складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли у разі потреби курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів та склали встановлені іспити.

Пунктом 104 вказаного Положення визначено, що особи сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або проходять службу у військовому резерві, мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли (у разі потреби) курс військової підготовки за напрямом, що відповідає профілю службової діяльності, з урахуванням потреби в офіцерах такої спеціальності можуть призначатися на посади, що підлягають заміщенню особами молодшого офіцерського складу. Призначення на посади молодшого офіцерського складу здійснюється наказом Міністра оборони України по особовому складу з одночасним прийняттям осіб сержантського і старшинського складу на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та присвоєнням їм первинного військового звання молодшого лейтенанта.

Системний аналіз наведених положень чинного законодавства є підставою для висновку про те, що присвоєння військового звання в порядку переатестації громадянам, які мають спеціальне звання, відбувається за дотримання таких вимог:

1) такі особи приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;

2) військові звання присвоюються з урахуванням рівня освіти, досвіду служби та відповідності посади, на яку їх призначено;

3) мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли (у разі потреби) курс військової підготовки за напрямом, що відповідає профілю службової діяльності, з урахуванням потреби в офіцерах такої спеціальності.

Позивач не заперечував відносно доводів представника відповідачів щодо того, що при прийнятті ОСОБА_1 на військову службу за контрактом у Лубенсько-Оржицькому об`єднаному військовому комісаріаті згідно зі штатом офіцерських посад були відсутні офіцерські посади, на які міг би бути призначеним позивач згідно з рівнем освіти, досвідом служби та підготовленістю до відповідної посади.

До того ж, матеріалами справи підтверджено, що у заяві від 05.03.2015 позивач просив військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 зарахувати його кандидатом на військову службу за контрактом за спеціальністю водій /а.с. 76/.

Таким чином, позивач з власної ініціативи прохав військового комісара укласти з ним контракт на проходження військової служби за спеціальністю водій, що не відноситься до офіцерських.

З рапортами про переведення на іншу посаду офіцерського складу та присвоєння військового звання в порядку переатестації позивач до відповідачів не звертався /а.с. 83/, суду відповідних доказів не надано.

Суд також зазначає, що при зміні підпорядкування та назви Лубенського військового комісаріату фактично не відбулось жодних змін істотних умов контракту від 09.03.2015, а тому підстави для його перегляду - відсутні.

З приводу тверджень позивача про незабезпечення його права як депутата Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області та кандидата у депутати названої сільської ради на участь у позачерговій сесії 16.10.2015 представник відповідачів пояснив, що у особовій справі ОСОБА_1 були відсутні відомості про обрання його депутатом. Крім того, рапорт про необхідність участі у позачерговій сесії Засульської сільської ради позивач надав лише 16.10.2015 /а.с. 83/, тобто, вже після ухвалення рішення про його переведення до іншої військової частини.

З огляду оригіналу особової справи позивача в ході судового розгляду справи судом встановлено, що в своїй автобіографії позивач вказував, що він є депутатом Засульської сільської ради. Однак, суд погоджується з доводами представника відповідачів, що для належного забезпечення права позивача як депутата сільської ради, необхідно було інформувати свого безпосереднього керівника про запрошення на засідання сільскої ради. Судовим розглядом не виявлено випадків, коли б позивач належним чином проінформував відповідачів про запрошення на засідання сільської ради, а йому неправомірно б чинили перешкоди.

Судом встановлено, що на чергових місцевих виборах 25.10.2015 позивача не обрано депутатом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, повноваження ОСОБА_1 як депутата сільської ради припинено з 04.11.2015 /а.с. 150-151/.

Матеріалами справи підтверджено, що після прийняття рішення про переміщення позивача до іншого місця служби з ним повністю проведено розрахунок щодо грошового забезпечення /а.с. 80, 109-110, 192-199/.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача про бездіяльність та неправомірність дій військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відносно прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, проходження позивачем військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_8 , Лубенському районному військовому комісаріаті та увільнення останнього із займаної посади.

Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправними бездіяльності та дій військового комісара Лубенського військового комісаріату Полтавської області підполковника ОСОБА_2 , які призвели до систематичного порушення умов пункту 2 контракту від 09.03.2015 в частині забезпечення Міністерством оборони України належних умов для проходження військової служби громадянином ОСОБА_1 , додержання його особистих прав і свобод.

Щодо позовних вимог про скасування наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ ЗС України генерал-майора ОСОБА_3 від 13.10.2015 №62-РС в частині увільнення ОСОБА_4 від займаної посади та призначення водієм мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини - п/п НОМЕР_1 , ВОС 837037А та наказу від 15.10.2015 №32 військового комісара Лубенського районного військового комісаріату (по стройовій частині) в частині увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та направлення в розпорядження командувача військової частини - п/п 2278, ВОС 837037А, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною тринадцятою статті 6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України призначення військовослужбовців на рівнозначні посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Механізм розгляду та опрацювання документів, що є підставою для видання наказів про переміщення військовослужбовців, врегульовано Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, пунктом 4.1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) якої визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України призначаються на військові посади, які передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. Призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються за результатами оцінювання на підставі Резерву кандидатів для просування по службі, Плану переміщення військовослужбовців на посади, подань та клопотань посадових осіб, а також рішень комісій, утворених відповідно до вимог чинного законодавства України.

А відповідно до пункту 4.9 згаданої Інструкції реалізація Плану переміщення на посади і Резерву для просування по службі, а також призначення і переміщення військовослужбовців здійснюється протягом року - у разі проведення організаційних заходів, настання особливого періоду, а також за станом здоров`я або сімейними обставинами.

Матеріалами справи підтверджено, що наказ від 13.10.2015 №62-РС прийнято на підставі Плану переміщення військовослужбовців військової служби за контрактом, затвердженого командувачем військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " генерал-майором ОСОБА_3 , прийнято у зв`язку з фактичним існуванням в Україні особливого періоду /а.с. 116-118/.

У свою чергу, рішення про увільнення позивача з посади водія відділення забезпечення Лубенського районного військового комісаріату військовим комісаром ОСОБА_2 прийнято на підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Сухопутних військ ЗС України генерал-майора ОСОБА_3 від 13.10.2015 №62-РС, яким ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та призначено на посаду водія мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини - п/п НОМЕР_1 , ВОС 837037А /а.с. 15-16/.

Позивач ні в позовній заяві, ні в заяві про зміну предмета позову, ані в судових засіданнях жодним чином не обґрунтував, в чому саме полягає протиправність зазначених наказів.

Обставин, що свідчили б про протиправність оспорюваних наказів судом не виявлено.

А тому, у задоволенні позову в даній частині належить відмовити.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 (з урахуванням заяви від 17.12.2015) про зобов`язання військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 розірвати контракт від 09.03.2015, укладений солдатом ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту командуванням на підставі пункту "з" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з дня набрання судовим рішенням законної сили, звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту "а" пункту 3 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та провести з ОСОБА_1 остаточний розрахунок, суд звертає увагу на такі обставини.

Згідно з пунктом 40 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Суд зауважує, що частиною восьмою статті 26 названого Закону не визначено такої підстави для звільнення військовослужбовців під час дії особливого періоду, як систематичне невиконання умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Рапорт ОСОБА_1 від 11.11.2015 про розірвання контракту від 09.03.2015 Полтавським обласним військовим комісаріатом розглянуто та надано відповідь від 18.11.2015 /а.с. 190-191/.

Таким чином, підстави для розірвання контракту з позивачем - відсутні.

До того ж, суд зазначає, що вирішення питання про розірвання контракту з військовослужбовцем є дискреційними повноваженнями командира військової частини, у якій такий військовослужбовець проходить військову службу, а тому дане питання не може бути врегульовано на підставі судового рішення.

За вищевикладених обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 у даній частині належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 сплатити на користь ОСОБА_1 вартість проїзних квитків за маршрутом Лубни - Рівне, придбаних ОСОБА_1 за власні кошти, провести з ним повний розрахунок, суд виходить з такого.

Суд встановив, що 18.10.2015 Полтавським обласним військовим комісаріатом оформлено військовий перевізний документ серії Б-09 №402380 /а.с. 81/, однак позивач відмовився від його отримання.

За твердженням представника відповідачів, військові перевізні документи є бланками суворої звітності та зберігаються у Полтавському обласному військовому комісаріаті. Позивачу під час вручення припису від 15.10.2015 №5 було роз`яснено про необхідність отримання військового перевізного документа безпосередньо у Полтавському обласному військовому комісаріаті, однак ОСОБА_1 від отримання військового перевізного документа відмовився. У подальшому, військовий перевізний документ серії Б-09 №402380 отримав військовий комісар ОСОБА_2 та 18.10.2015 вживав заходи щодо його вручення ОСОБА_1 безпосередньо за місцем проживання останнього, однак позивач від отримання військового перевізного документа відмовився.

Таким чином, судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 були оформлені військові перевізні документи форми 1 від 18.10.2015 (а.с. 189), а позивач достовірно був обізнаний про їх оформення та їх місцезнаходження в Лубенському військовому комісаріаті.

Згідно п. 3.5 розділу 3 Правил перевезення військових пасажирів, багажу та вантажобагажу залізничним транспортом, за тверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.07.1999 № 346, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19.07.1999 за № 4778/3771, ВПД форми 1 та 2 дійсні протягом 6 місяців з дня їх видачі.

Обгрунтованих пояснень суду з приводу не звернення ОСОБА_1 до Лубенського військового комісаріату протягом робочого тижня з 19.10.2015 по 23.10.2015 за отримання оформлених ВПД та яка була необхідність придбавати квитки на проїзд до нового місця дислокації власним коштом представником позивача суду не надано.

З огляду на наведене, враховуючи поведінку самого позивача, підстави для зобов`язання військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 сплатити на користь ОСОБА_1 вартість проїзних квитків за маршрутом Лубни - Рівне відсутні, а тому в задоволенні позову в даній частині необхідно відмовити.

Так само не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з Лубенського військового комісаріату Полтавської області в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У ході розгляду даної справи суд не встановив фактів протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідачів по відношенню до позивача, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди - відсутні.

Європейський Суд з прав людини у рішення від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" зазначив, що : "п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень" /пункт 23/.

Згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач не довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Натомість відповідач надав суду належні та допустимі у розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази правомірності оспорюваних рішень та дій.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Лубенського районного військового комісаріату оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", Оперативного командування "Північ" про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування рішень, проведення розрахунку, стягнення заборгованості по заробітній платі за відпрацьований час та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 04 січня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько