Справа № 130/3085/15-а
Суддя: Саландяк О. Я.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саландяк О.Я.

секретаря Райчук Б.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, мотивуючи його тим, що з травня 2014 р. він перебуває на обліку в управлінні ПФУ в м. Жмеринці та Жмеринському районі, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В травні 2015 р. він отримав від відповідача лист про припинення виплати йому пенсії у звязку із змінами в пенсійному законодавстві, оскільки він працює та перебуває на державній службі. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у випадках та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування не виплачуються. Крім того, вважає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, з 01.06.2015 р. скасовано норми про пенсійне забезпечення осіб за законами "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України і це означає, що пенсій за вказаними законами на сьогодні не існує і що доводить його право на отримання пенсій по віку. Вважає, що застосування ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» можливе лише до існуючих правовідносин, а тому дана норма не може застосовуватись до правовідносин, при яких особа, яка перебуває на певній посаді, а майбутньому, за умови продовження перебувати на такій посаді, набуде права на призначення спеціальної пенсії згідно спеціального закону. Вважає послання відповідача на ст. 47 вказаного закону безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Законів України Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України".

З такими діями відповідача він не погоджується та вважає, що вони порушують його права та інтереси. А тому просить визнати дії відповідача щодо припинення виплати йому пенсії по віку не правомірними; зобовязати відповідача поновити йому виплату пенсії по віку з 20.05.2015 р. (а.с. 2-5, 20-21)

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Додатково та на запитання пояснив, що він на даний час працює на посаді головного спеціаліста, інспектора шкіл міста управління освіти Жмеринської міської ради, прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування, є держаним службовцем одинадцятого рангу та на правовідносини, що існують поширюються закони «Про службу в органах місцевого самоврядування" та "Про державну службу" в частині, що неврегулювана першим законом. В період з 26.03.2015 по 02.06.2015 року позивач не мав можливості звільнитись із посади, оскільки виконував обов»язки начальника управління освіти на підстав розпорядження міського голови. З 03.06.2015 року призначено нового начальника управління освіти, а тому за домовленістю із міським головою позивач продовжує працювати та допомагає новому начальнику. Мораторій на виплату пенсій мав діяти до кінця 2015 року, однак бюджетом на 2016 рік коштів для поновлення пенсій не передбачено. Після отримання відповіді від 13.05.2015 року він 11.11.2015 року повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити причини припинення виплати пенсії за віком та отримав аналогічну відповідь із посиланням на ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Він 39 років вчасно вносив внески до Пенсійного фонду та вважає, що має право та отримання пенсії за віком. Розмір його пенсії складав 2750 грн. Не є інвалідом I та II груп, інвалідом війни III групи та учасником бойових дій, осібою, на яку поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, підтримала надані заперечення (а.с. 25-26), відповідно до яких позивач з травня 2014 р. перебуває на обліку в управлінні і одержує пенсію по віку згідно ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З 01.04.2014 р. ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно яких з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Відповідно до прикінцевих положень Закону №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. На сьогодні норми стосовно пенсійного забезпечення відповідно до вказаних законів не існує, однак законодавцем не внесено жодних змін стосовно поновлення виплат пенсій, які були тимчасово призупинені. Після 31.12.2015 року виплату пенсії позивачу буде відновлено за умови відповідного врегулювання у законодавстві. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, оглянувши пенсійну справу пенсіонера ОСОБА_1 №156313, матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач з травня 2014 р. по даний час перебуває на обліку та отримував пенсію за віком з 30.05.2014 року у розмірі 2749,36 грн. відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а з 01.04.2015 р. позивачу відповідачем припинено виплату пенсії. (а.с. 6, 7, 11, пенсійна справа)

Листом від 13.05.2015 р. №54/К-7 відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, тимчасово з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. відповідачу призупинена виплата пенсії в звязку зі мінами ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». (а.с. 10)

Відповідно до трудової книжки позивача ОСОБА_1 (а.с. 8-9) він 17.06.1994 р. прийняв присягу державного службовця, а 14.08.2001 р. прийняв присягу посадової особи місцевого самоврядування та з 01.03.2006 р. працює головним спеціалістом інспектором шкіл міста управління освіти Жмеринської міської ради, де і працює до даного часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.04.2015 по 31.12.2015 року відповідач тимчасово призупинив виплату позивачу пенсії по віку, мотивувавши свої дії тим, що з 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та інших законів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року внесено зміни до статті 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року внесено зміни до частини сьомої статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Відповідно до яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Частиною 2 Розділу VII (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія посадовим особам місцевого самоврядування у період їх служби в органах місцевого самоврядування, виплату пенсій, призначених відповідно до законодавства України, тимчасово призупинено.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Тобто, визначено, що підставою для тимчасового припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді в органах місцевого самоврядування і яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Отже, позивач працює в управлінні освіти Жмеринської міської ради на посаді, яка віднесена до посад місцевого самоврядування, а отже має право (з урахуванням відповідних вимог ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ЗУ «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - ЗУ «Про державну службу», а тому в даній ситуації на нього розповсюджується дія статті ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Відповідач з 01 квітня 2015 року тимчасово призупинив виплату позивачу грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26.12.2011 року №20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законами України "Про службу в органах місцевого самоврядування"та «Про державну службу», статті, які гарантують право на тапе пенсійне забезпечення із законів не виключені, відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивача про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, суд вважає безпідставними, та приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про те, що тимчасов припиняючи виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України від 02.03.2015 № 2-13-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», керуючись ст.ст. 3 ч.2, 4, 5, 7, 9, 11 ч.2, 18 ч.1 п.4, 69, 71, 99, 100, 159, 160 163, 167, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії відмовити.

На постанову суду сторонами протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 24.12.2015 року.

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар