Справа № 186/581/15-а
Суддя: Кривошея С. С.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 186/581/15-а

10 грудня 2015 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С

при секретарі Кравченко А.Г.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника виконкому ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_3, представника управління комунального господарства та майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області про визнання не чинним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області про визнання не чинним рішення та зобовязання вчинити певні дії. З урахуванням уточнених 08 червня 2015 року позовних вимог просить суд визнати наказ управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, як субєкта владних повноважень, від 26.12.2014 року № 08 «Про звільнення ОСОБА_1В.», не чинним, визнати дії субєкта владних повноважень управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області не правомірними в частині ухилення від надання інформації, зобовязати субєкт владних повноважень виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області надати належну відповідь на її звернення від 26.03.2015 року, в частині щодо прийняття мір з приводу притягнення до відповідальності посадових осіб на інформаційний запит від 27.01.2015 року, визнати неправомірними дії управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області щодо дотримання ним КзпП України та процедури її звільнення, визнати неправомірними дії субєкта владних повноважень - виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області - стосовно недотримання ним вимог Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян», визнати протиправним рішення ОСОБА_2 міської ради від 28.10.2014 № 179-53/VІ «Про затвердження загальної штатної чисельності та штатного розпису апарату управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік», а саме, додаток 2 до цього рішення, та стягнути, солідарно, на її користь судовий збір, сплачений під час подачі адміністративного позову в розмірі 243 грн. 60 коп. з управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 міської ради.

В обґрунтування позову зазначає, що вона працювала на займаній посаді начальника відділу розвитку та прогнозування комунального господарства при виконавчому комітеті ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області з 08 лютого 2010 року до 31.12.2014 року.

29.10.2014 року всіх працівників управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області було ознайомлено з рішенням сесії виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області про скорочення штатного розкладу структурних підрозділів виконкому.

Окрім цього, їй було вручено 29 жовтня 2014 року повідомлення про скорочення її посади та звільнення з зазначенням дати: з 08.02.2010 року.

Тобто, в повідомленні, що їй було вручено, дійсно було зазначено, що посада, яку вона обіймала, з 08.02.2010 року скорочується, як потім їй пояснили, що це просто помилково не там поставлено розподільний знак у реченні.

Враховуючи піднесений настрій осіб, що повідомили цю новину, а саме: в.о. начальника управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - спеціаліст відділу бухгалтерського обліку та аналізу фінансово - господарської діяльності, які і принесли їй вказане повідомлення, нею це було теж прийнято як жарт. Оскільки жодних загальних зборів чи будь-яких нарад з цього приводу не проводилося роботодавцем та не повідомлялося на належному рівні та відповідно до вимог КЗпП України.

Далі, після цього інциденту, що виник на роботі та був всіма сприйнятий як жарт, вона продовжувала працювати на своїй посаді і надалі. Більше ніхто з працівників чи керівництва не поверталися до цієї розмови взагалі, аж до кінця року. Їй жодного разу після 29.10.2014 року не пропонувалася будь-яка інша посада роботодавцем, у звязку із скороченням посади, як цього вимагає чинне законодавство України.

Взагалі вона не розуміє, як можливо сприймати даний факт, та як потрібно реагувати на те, що зі слів роботодавця, навіть не зі слів, а з письмового повідомлення її звільнено з займаної посади, та ще й із зазначенням дати - з 08.02.2010 року. Але більше жодних дій роботодавцем не проводилося і не проводилися колективні збори з приводу скорочення штату працівників, їй не пропонувалася будь-яка інша посада взагалі роботодавцем. Виходить що норми Закону, які діють по всій території України на її колишнього роботодавця не діють та він їх не дотримується взагалі, порушуючи цим самим її право, як працівника.

Вона самовіддано працювала до 31 грудня 2014 року на займаній посаді начальника відділу та ніяких розпоряджень чи наказів раніше не було. Весь час, тобто до моменту звільнення: 31.12.2014 року, вона бездоганно виконувала свої посадові обовязки. Жодних суттєвих нарікань чи докорів стосовно роботи, яку вона виконувала, не було від роботодавця.

Але, 31.12.2014 р. її було ознайомлено з незрозумілим наказом за підписом на той час в.о. начальника управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_6 про її звільнення з займаної посади з 31.01.2014 року.

Головний бухгалтер ОСОБА_7, їй повідомила, що вона має рахуватись на роботі весь січень 2015 року. Однак, того ж дня, тобто, 31.12.2014 року, на її здивування, їй було видано трудову книжку із записом про звільнення з 31.12.2014 року.

Вся ця процедура її звільнення та такі дії, що чинилися з боку її роботодавця, її дуже насторожила, оскільки їй відомо, що процедуру звільнення працівника - держслужбовця, якщо є скорочення штату та необхідні заходи, що повинні були застосовуватися роботодавцем, відповідно до вимог чинного законодавства України, Конституції України. Вона все ж таки вирішила, що зможе вирішити цю проблему мирним шляхом та звернулася до керівництва за копіями відповідних документів про її звільнення, що повинні були видати під час її звільнення, окрім трудової книжки на її вимогу, відповідно до вимог чинного законодавства України. Однак, їй більше ніхто нічого не надав та не пояснив взагалі.

Окрім того, знаючи, що її посаду буде скорочено та вона буде звільнена з займаної посади, роботодавець навіть не намагався запропонувати їй якусь іншу посаду в цій же організації, оскільки проводилося нібито скорочення штатної одиниці саме відділу, в цій же установі, а не ліквідація організації чи установи, при якій би вона дійсно була б звільнена з займаної посади у звязку з ліквідацією установи. Але організація, де вона працювала, є діючим органом і нині, працівники інші теж виконують свої посадові обовязки, відділ розвитку, прогнозування комунального господарства, в якому вона обіймала посаду начальника, є діючим, лише до назви відділу добавлено «та благоустрою», тобто мало місце зміни умов праці, а не ліквідація відділу.

Відповідно до додатку 1 до рішення міської ради від 28.10.2014 № 179-53/VI «Про затвердження загальної штатної чисельності та штатного розпису апарату управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік» до штатного розпису управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради не входить раніше діючий відділ комунального господарства та благоустрою.

При цьому, у додатку № 2 до цього рішення до переліку ліквідованих відділів відділ комунального господарства та благоустрою також не входить, посади цього відділу (начальника та головного спеціаліста) не входять до переліку штатних посад, які підлягають скороченню.

Тобто, відділ взагалі загубився, а працівники на сьогодні працюють на посадах з іншими назвами.

Крім цього, завдання та функції УКГтаМ, в цілому, як організації, не змінилися, тобто, робота, що проводилась відділом, де вона працювала, повинна проводитись таж сама. Передачі завдань та функції ліквідованого відділу УКГтаМ до відділу економіки виконкому не було, як зазначала в.о. начальника УКГтаМ ОСОБА_4

Тому хоче звернути увагу на те, що в дійсності відділ, в якому вона працювала, є діючим, та виходить, що її звільнення незаконне взагалі та суперечить діючому законодавству України. Отже її звільнили, у звязку зі скороченням штату, а посада все таки ця є і є особа, що її займає.

Окрім того, у її відділі, де вона працювала на посаді начальника відділу, на посаді головного спеціаліста відділу на час скорочення відділу рахувалися інші особи, що перебували у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. За інформацією від них, одну з них - ОСОБА_8 станом на сьогоднішній день не повідомлено про зміни в штатному розписі, другій - ОСОБА_9 - при виході на роботу у звязку з досягненням дитиною 3-х років, у лютому 2015 року було попереджено про скорочення та запропоновано звільнитися за власним бажанням, оскільки відділ ліквідовано.

На її неодноразові запити, зроблені відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації» до міського голови ОСОБА_10і. від 15.05.2015 р. щодо надання копій розпорядчих документів УКТтаМ щодо скорочення штату (наказ керівника про скорочення посад в управлінні чи інше), вона отримала відповідь, що ніяких розпорядчих документів, крім тих, з якими вона вже ознайомлена немає.

Тобто взагалі не зрозуміла суть її звільнення, оскільки роботодавець повинен був попередити не лише одну її. Тому виходить, що не знайшлося місця лише їй, а всі інші працівники там працюють і по сьогоднішній день. Окрім того, виходить, що не лише її, а й інших працівників з двох відділів, що злилися на даний момент в один відділ та виконують ті ж самі функції, що виконував її відділ повинні були попередити письмово про те, що вони будуть звільнені, у звязку зі скороченням відділів чи їхньому злитті, але ж такої процедури не відбулося.

Дізнавшись про таку ситуацію, не маючи на руках копій розпорядчих документів, виписок, протоколів наради чи наказів міської ради, вона звернулась спочатку усно до роботодавця.

Отримавши відмову у наданні копій документів, вона вимушена була звернутися письмово. До управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області рекомендованим листом з повідомленням від 27.01.2015 року було направлено запит на імя ОСОБА_6 про надання копій відповідних вищезазначених документів.

За даними Укрпошти, лист було отримано 29.01.2015 року. Станом на 30.03.2015 року відповіді нею не отримано (30.03.2015 року - вона звернулася з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду).

Вважає, що це є порушенням Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якого відповідь, що не потребує вивчення, надається негайно, але не пізніше 15 днів з дня отримання запиту.

Не дочекавшись відповіді на запит від 27.01.2015 року, вона ще раз звернулася вже 26.03.2015 року з повторним запитом про видачу розпорядчих документів для детального ознайомлення, оскільки вважає, що так, як вони безпосередньо стосуються її, вона має всі права з ними ознайомитися та взяти необхідні копії, щоб звернутися за захистом своїх прав та інтересів, а також зясувати всі підстави звільнення, саму процедуру звільнення, її законність.

Їй справді надали відповідь від 06.04.2015 року, але вона не містила повної інформації та не відповідала її запитам.

Вже 16 квітня 2015 року вона знову ж таки звернулася з відповідними запитами до колишнього роботодавця відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про звернення громадян».

Як, їй розяснено ухвалою Дніпропетровського окружного суду від 10 квітня 2015 року, що її адміністративний позов, відповідає вимогам чинного законодавства України, але підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції, тому вона вимушена звернутися до місцевого суду за захистом своїх прав та інтересів.

Станом на 20 квітня 2015 року на офіційному сайті ОСОБА_2 міської ради є затверджений список працівників відділів, управлінь та структурних підрозділів виконкому на 2015 рік, в якому чітко зазначено, що в управлінні комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, на посаді начальника відділу розвитку, прогнозування комунального господарства та благоустрою є людина, що виконує ці обов'язки у 2015 році, які виконувала вона до кінця 2014 року.

Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки відповідач знехтував законним її правом отримати роботу на тому ж підприємстві, передбачене ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України.

Відповідно до п.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема п.1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог статті 49-2 про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Але ж у її випадку таких дій роботодавцем не було проведено, що дуже її насторожило та змусило звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки, на аналогічних посадах пропрацювала не один рік та має трудовий стаж більше 20 років. Тобто, враховуючи вищевикладене, вважає, що роботодавцем також було порушено вимоги чинного законодавства України, оскільки їй не пропонували ніякої посади та ще й при виданні наказів, розпоряджень та повідомлень про її звільнення, допустили велику кількість помилок, що в подальшому вплинуть на її карєрний розвиток та взагалі на її репутацію в місті.

Рішення про скорочення штату або чисельності працівників керівник приймає самостійно. Вважає, що перш ніж вішати наказ про звільнення працівників за скороченням штату, слід довести необхідність проведення скорочення штату або чисельності працівників. Зокрема, роботодавець повинен приготувати техніко-економічне обґрунтування на скорочення посад чи штату працівників, яке повинно розглядатись відповідною комісією. За інформацією міського голови від 30.04.2015 року № 883/05.16 відомо, що виконкомом комісія з розгляду питання оптимізації штатного розпису виконкому та його структурних підрозділів не створювалась.

Як їй стало відомо на попередньому судовому засіданні 25.05.2015 року зі слів ОСОБА_4, скорочення штату проводилось депутатами міської ради. За інформацією з виписки протоколу засідання постійної комісії ОСОБА_2 міської ради з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, торгівельного та побутового обслуговування населення від 22.10.2014 р., на розгляд комісії доповідна записка чи подання стосовно питання доцільності ліквідації відділу розвитку та прогнозування комунального господарства та скорочення штатних одиниць начальником УКГтаМ не надавалась, а міським головою було повідомлено лише про те, що в УКГтаМ буде скорочено 2 штатні одиниці, про ліквідацію відділу мова не йшлась.

На її неодноразові запити щодо надання інформації стосовно необхідності ліквідації відділу у відповіді міського голови від 30.04.2015 р. зазначено, що доповідна записка, яка була надана УКГМ щодо доцільності скорочення відділу містить службову інформацію, чому її з нею ознайомити не можливо - не відомо та незрозуміло взагалі.

Окрім того, колишнім роботодавцем порушуються систематично Закони України, зокрема Закон України «Про звернення громадян» та Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Їй систематично, тобто з січня 2015 року по сьогоднішній день роботодавець або взагалі не надає відповіді, або ж надає поверхневу відповідь, що не містить обґрунтованих відповідей на її запитання.

Вважає, дане питання, а саме питання порушення посадовими особами виконкому ЗУ «Про звернення громадян» та ЗУ «Про доступ до публічної інформації», не доопрацьоване роботодавцем. Відповідь, яка повинна надаватися на наступний день без затримок, видається через кілька днів запитувачу інформації, але їй відповіли, що все це зробити майже неможливо.

Крім того, звертає увагу суду на те, що ознайомившись з наявними документами, що були їй надані 06.04.2015 року за її запитами від 27.01.2015 р. та 26.03.2015 р. в наказі про звільнення на дату ознайомлення з ним, виправлення жодного не було. Крім цього, зазначає, що чинним законодавством України не передбачено такої форми виправлення в наказах керівника, а тим більше наказ про звільнення взагалі не повинен містити виправлень, вносяться або ж зміни до наказу або вважається наказ недійсним і виноситься новий наказ з цього приводу.

Виконавцем цих документів є ОСОБА_5, на яку покладено обовязки працівника відділу кадрів, тому вона має сумніви щодо належного виконання нею своїх обовязків, компетенції та відповідності займаній посаді.

Тобто враховуючи вищевикладене, вона звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки чітко вбачається факт того, що роботодавцем порушена процедура її звільнення з посади. Окрім того їй не було надано роботодавцем будь-яких пояснень щодо правильності (законності) проведення процедури скорочення. Також роботодавцем чітко порушено вимоги ЗУ «Про доступ до публічної інформації», «Про звернення громадян», відповідно до норм цих законів України роботодавець був зобовязаний надати їй на звернення письмові розяснення та видати копію зазначених документів:

-копію рішення сесії міської ради про скорочення штату з додатками до нього; копію наказу про моє звільнення;

-пояснення (подання начальника/рішення відповідної комісії) щодо дотримання пункту першого ст. 42 КЗпП, вимог ч. 4 п. 19 Постанови № 9, де значено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Вона просила у своїй заяві - зверненні до відповідача, повідомити її, відповідно до ЗУ «Про звернення громадян» хто саме і яку відповідальність фактично у моєму випадку поніс, просила прийняти міри та розібратися по суті питання.

Протягом січня - квітня 2015 року вона зверталась до міського голови ОСОБА_10 та до управління комунального господарства та майна виконкому із інформаційним запитом, в якому просила надати інформацію, яка необхідна їй як докази у справі, а саме просила надати їй:

1)на запит від 27.01.2015:

-копію наказу про моє звільнення;

2)на запит від 16.04.2015 вх. № 1240/05.16:

-копії розпорядчих документів УКГтаМ на виконання п.3 рішення міської ради № 1753/VІ від 28.10.2014 р. (розпорядження/накази/інше керівника УКгтаМ);

-копію рішення міської ради від 26.12.2013 р. № 256-42/VІ;

-копію рішення сесії міської ради про внесення змін до рішення міської ради від 28.10.2014 р. № 179-53/VІ;

-копії рішення сесії про затвердження Положення УКГтаМ, діючого до 2015 року та чинного на сьогоднішній день;

3)на запит від 16.04.2015 р. вх. № 1239/05.16:

-ознайомити її з матеріалами службового розслідування за розпорядженням міського голови від 20.11.2014 р. №405-р;

4)на запит від 27.04.2015 р. вх.. №1339/05.16:

-копію інформації чи подання начальника УКГтаМ щодо необхідності оптимізації, ліквідації саме цього відділу;

5)на запит від 25.05.2015 р. вх. №11:

-пояснення причин скасування службового розслідування.

Викладене підтверджується інформаційними запитами, які додаються до уточненого адміністративного позову, як доказ.

На зазначені запити відповіді в строки, установлені статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», нею не отримано, або отримано неповну відповідь. Повідомлення про продовження строку виконання запиту на 20 днів було надано без обґрунтування цього подовження.

Окрім того на підставі всіх цих проблем та питань, що виникли в її житті у неї погіршилося самопочуття та вона почала пити заспокійливі ліки для кращого сну. Оскільки жодну обґрунтовану відповідь на дані питання у неї немає змоги витребувати за своїми заявами-зверненнями, стан її здоровя став турбувати більше ніж до звільнення. Вона постійно вимушена відчувати переживання та пити ліки заспокійливі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала суд їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області та виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення згідно яких, 07 травня 2015 року ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області відкрито адміністративну справу № 186/581/15-а за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради та управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання не чинним наказу управління комунального господарства та майна виконавчого комітету міської ради № 08 від 26 грудня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_1В.» та визнання неправомірними дії виконавчого комітету міської ради щодо недотримання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян».

В редакції уточненого позову від 08 червня 2015 року позивач доповнила свої позовні вимоги щодо визнання протиправним рішення ОСОБА_2 міської ради № 179-53/VІ від 28 жовтня 2014 року «Про затвердження загальної штатної чисельності та штатного розпису апарату управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік» та залучено до участі у розгляді справи як співвідповідача ОСОБА_2 міську раду.

Вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з наступних підстав.

1. Щодо недотримання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян».

До виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради упродовж 2015 року надійшли наступні звернення позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян»:

-вх. № 986/05.16 від 26.03.2015 р. (відповідь надано за вих. № 691/05.16 від 06.04.2015 р.) - 11 днів з моменту надходження;

-вх. б/н від 16.04.2015 р. (відповідь надано головою постійної комісії міської ради з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, торгівельного та побутового обслуговування населення ОСОБА_11 21.04.2015 р.) - 5 днів з моменту надходження;

-вх. № 1339/05.16 від 27.04.2015 р. (відповідь надано за вих. № 883/05.16 від 30.04.2015 р.) - 3 дні з моменту надходження;

- вх. № 1240/05.16 від 16.04.2015 р. (відповідь надано за вих. № 914/05.16 від 07.05.2015 р.) - 21 день з моменту надходження.

Окрім того, до виконавчого комітету міської ради упродовж 2015 року надійшли наступні запити про отримання інформації у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації»:

- вх. № 1239/05.16 від 16.04.2015 р. (відповідь надано за вих. № 985/05.16 від 12.05.2015 р. Надання відповіді на запити було продовжено до 20 робочих днів, про що письмово повідомлено ОСОБА_1 за вих. № 818/05.16 від 21.04.2015 р.)- 20 днів з дня повідомлення про продовження строку розгляду;

- вх. № 8 від 15.05.2015 р. (відповідь надано за вих. № 9 від 21.05.2015 р.) - 5 днів з моменту надходження;

- вх. № 11 від 25.05.2015 р. (відповідь надано за вих. № 359/04-19 від 26.05.2015 р.) - 1 день з моменту надходження.

Копії всіх вищезазначених документів додано позивачем до уточненої позовної заяви від 08.06.2015 року.

Таким чином, виконавчим комітетом міської ради у повній мірі виконано вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян» в частині своєчасності надання відповіді заявнику та/або запитувачеві публічної інформації, оскільки відповіді на звернення надано у строк не більше 30 днів з дня надходження, а відповіді на запити на отримання публічної інформації - у строк до 5 робочих днів та в одному випадку - з продовженням строку його розгляду до 20 робочих днів.

Окрім того, позивач безпідставно стверджує про начебто залишення без відповіді її звернення від 27.01.2015 р., яке надійшло до управління комунального господарства та майна 29.01.2015 р.

2. Щодо законності наказу № 08 від 26 грудня 2014 року та рішення № 179-53/VІ від 28 жовтня 2014 року.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що адміністративний позов подається в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, тобто 6 місяців, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, така позиція позивача є хибною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки вимогами ст.233 ч.1 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року визначено, що передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про її звільнення 31 грудня 2014 року, то й строк звернення до суду про захист своїх порушених трудових прав спливає 31 січня 2015 року.

Проте, з адміністративним позовом позивач звернулась до Першотравенського міського суду лише в травні 2015 року, тобто після спливу 4 місяців з дня ознайомлення з наказом № 08 від 26 грудня 2014 року.

Абзацом 4 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року визначено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Вважає, що позивачем строк звернення до суду пропущено саме з неповажних причин, оскільки остання не надала суду жодних доказів цього і навіть не подала клопотання про його поновлення, а тому таке питання судом за власною ініціативою розглядатись не може.

- Рішенням № 179-53/УІ від 28 жовтня 2014 року було затверджено штатну чисельність та штатний розпис управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік.

Додатком 2 до вказаного вище рішення встановлено, що відділ розвитку та прогнозування комунального господарства в структурі управління комунального господарства та майна виконавчого комітету міської ради ліквідується.

У зв'язку з цим відповідні штатні одиниці начальника вищевказаного відділу та головного спеціаліста цього ж відділу скорочуються на підставі ліквідації структурного підрозділу управління.

На цій підставі позивача 29 жовтня 2014 року письмово повідомлено про скорочення посади начальника відділу розвитку та прогнозування комунального господарства, тобто з дотримання вимоги про повідомлення про це працівника не пізніше 2 місяців до дня звільнення з посади.

Окрім того, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що «але організація, де я працювала, є діючим органом і нині, працівники інші теж виконують свої посадові обов'язки, відділ розвитку, прогнозування комунального господарства, в якому я обіймала посаду начальника, є діючим, лише до назви відділу добавлено «та благоустрою», тобто мали місце зміни умов праці, а не ліквідація відділу».

Така позиція позивача є також хибною, оскільки відділ розвитку та прогнозування комунального господарства в структурі управління комунального господарства та майна виконавчого комітету міської ради було дійсно ліквідовано, а відділ комунального господарства та благоустрою - перейменовано, тобто для працівників цього відділу мали місце саме істотні зміни умов праці шляхом реорганізації.

Окрім того, відділ розвитку та прогнозування комунального господарства в структурі управління комунального господарства та майна виконавчого комітету міської ради та реорганізований відділ розвитку, прогнозування комунального господарства та благоустрою управління комунального господарства та майна є різними структурними підрозділами як за назвою, так і за суттю виконуваних функцій, про що можливо зробити висновок при проведенні аналізу положень про їх діяльність.

Позивач також в своєму позові вказує на те, що зважаючи на те, що власник чи уповноважений ним орган мав право самостійно визначати чисельність і штат працівників, структуру підприємства, законодавством не забороняється здійснювати перегрупування працівників у межах однорідних посад і професій для залишення на роботі найбільш кваліфікованих.

Дійсно, у п.19 абз. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 зазначено, що судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Проте, в цьому випадку слід також мати на увазі й те, що це є правом власника або уповноваженого ним органу, а не обов'язком, що повністю кореспондується з позицією п. 19 абз. 4 речення 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, де вказано, що якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

- Позивачеві на виконання вимог ст. 40 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов'язаний був запропонувати іншу роботу за її кваліфікацією, однак цього не було зроблено через об'єктивну неможливість, оскільки за період з 28.10.2014 року по 31.12.2014 року вакантних посад в управлінні комунального господарства та майна не було.

Окрім того, при вирішенні питання щодо оскарження рішення № 179-53/VІ від 28 жовтня 2014 року суду необхідно встановити чи прийняте воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України (п. 1 абз. 3 пп. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ»).

У зв'язку з цим доцільно зазначити, що рішення № 179-53/VІ від 28 жовтня 2014 року прийнято у повній відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто у межах повноважень (міська рада наділена повноваженням щодо затвердження штатної структури та чисельності виконавчого комітету та його структурних підрозділів), у спосіб, визначений вказаним вище законом (рішення прийнято на черговому засіданні сесії міської ради з дотриманням вимог Регламенту) та на підставі закону (міська рада діяла на підставі вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Таким чином, вважає, що підстави до скасування рішення № 179-53/VІ від 28 жовтня 2014 року та наказу № 08 від 26 грудня 2014 року відсутні.

Просить суд в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради та управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання не чинним наказу управління комунального господарства та майна виконавчого комітету міської ради № 08 від 26 грудня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_1В.», визнання протиправним рішення ОСОБА_2 міської ради № 179-53/VІ від 28 жовтня 2014 року «Про затвердження загальної штатної чисельності та штатного розпису апарату управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік» та визнання неправомірними дії виконавчого комітету міської ради щодо недотримання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про звернення громадян» відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та надала суду заперечення згідно яких, у провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області знаходиться адміністративна справа № 186/581/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради про визнання не чинним рішення, зобовязання вчинити певні дії.

Управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради заперечує проти позову про визнання не чинним рішення, зобовязання вчинити певні дії в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та заявленими не по суті.

Обґрунтування заперечення.

1.Відповідно до рішення сесії міської ради від 28.10.2014 року № 179-53/VІ ліквідуються відділи у структурі апарату виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, а саме: відділ розвитку та прогнозування комунального господарства управління комунального господарства та майна та підлягають скороченню дві штатні посади - начальник та головний спеціаліст відділу.

29 жовтня 2015 року всіх працівників управління, в тому числі і позивача, було ознайомлено з рішенням міської ради, що позивач визнає в своєму позові. На виконання п.3 цього рішення, керуючись ст.492 КЗпП України, управлінням комунального господарства та майна були підготовлені повідомлення працівникам управління з попередженнями про зміни в організації праці та скорочення штатних одиниць, з яким позивач була ознайомлена під розпис 29.10.2014 року, тобто за два місяці до дати звільнення.

Працівників, які займають посаду головного спеціаліста відділу розвитку та прогнозування (рахуються дві особи - ОСОБА_12 та ОСОБА_9Г.) не було ознайомлено про скорочення посади, яку вони займають в звязку з тим, що на момент затвердження рішення про скорочення, працівники знаходились у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років.

ОСОБА_13 відповідно наказу від 04.05.2012 року №07 знаходилась у соціальній відпустці до 13.02.2015 року включно. 12 лютого 2015 року вона звернулась до керівника управління з заявою щодо її звільнення з посади з 13.02.2015 року за власним бажанням. Керуючись ст.38 КЗпП України ОСОБА_9Г була звільнена 13.02.2015 року з посади головного спеціаліста відділу розвитку та прогнозування комунального господарства (наказ від 12.02.2015 року №01).

ОСОБА_8 також знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років до 23.07.2017 року включно (наказ по управлінню від 05.09.2014 року №313).

Просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

Статтею 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183-2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_1 знаходилася в трудових відносинах з управлінням комунального господарства та майна виконкому ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області. Звільнена з посади начальника відділу розвитку та прогнозування комунального господарства та майна ОСОБА_2 міської ради 31 грудня 2014 року у звязку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України, на підставі наказу №08 від 26 грудня 2014 року.

Трудова книжка ОСОБА_1, відповідно до журналу реєстрації трудових книжок (а.с.88), а також її особистих пояснень, була отримана нею в день звільнення 31 грудня 2014 року.

ОСОБА_1 звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області про визнання не чинним рішення та зобовязання вчинити певні дії 20 квітня 2015 року, за пропуском місячного строку, передбаченого ч.3 ст.99 КАС України, який закінчився 01 лютого 2015 року.

Заяв про поновлення процесуального строку для звернення до суду, з зазначенням поважних причин його пропуску позивачкою подано не було, хоч дане право їй було неодноразово розяснено в ході судового розгляду справи.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що нею не пропущено строк звернення до суду, так як вона не прохає поновити її на посаді, а лише вимагає визнати нечинним наказ управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області №08 від 26 грудня 2014 року про її звільнення, а також визнати неправомірними дії управління щодо дотримання ним КЗпП України та процедури її звільнення, так як дані питання віднесені саме до прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби, строк звернення по яким до суду саме й регламентуються ч.3 ст.99 КАС України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання наказу управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, як субєкту владних повноважень, від 26 грудня 2014 року №08 «Про звільнення ОСОБА_1В.», нечинним, визнання неправомірними дій управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області щодо дотримання ним КЗпП України та процедури звільнення ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Також підлягає залишенню без розгляду позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення ОСОБА_2 міської ради від 28 жовтня 2014 року №179-53/VI «Про затвердження загальної штатної чисельності та штатного розпису апарату управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік», а саме додатку 2 до цього рішення, так як з текстом даного рішення позивач була ознайомлена 29 жовтня 2014 року, про що вона зазначила в тексті адміністративного позову та підтвердила даний факт в ході судового розгляду, але до суду про його оскарження звернулася лише 09 червня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч.2 ст.99 КАС України. Заяв про поновлення пропущеного строку позивач ОСОБА_1 до суду не подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.99,100,158-160 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області про визнання не чинним рішення та зобовязання вчинити певні дії, а саме: визнання наказу Управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області, як субєкту владних повноважень, від 26 грудня 2014 року №08 «Про звільнення ОСОБА_1В.», нечинним, визнання неправомірними дій Управління комунального господарства та майна виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради Дніпропетровської області щодо дотримання ним КЗпП України та процедури звільнення ОСОБА_1, визнання протиправним рішення ОСОБА_2 міської ради від 28 жовтня 2014 року №179-53/VI «Про затвердження загальної штатної чисельності та штатного розпису апарату управління виконкому ОСОБА_2 міської ради, його відділів та структурних підрозділів на 2015 рік», а саме додатку 2 до цього рішення залишити без розгляду у звязку з пропущенням строків звернення до адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття ухвали у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя: Кривошея С.С.