Справа № 813/944/15
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Справа № 876/4666/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: ОСОБА_2

відповідача по справі: представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобовязання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд до Львівського державного університету внутрішніх справ та з уточненням позовних вимог просила визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо продовження строків розгляду запитів ОСОБА_2 про надання публічної інформації від 19 січня та 21 січня 2015 року; визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо нарахування плати за надання публічної інформації за запитами від 19 січня та 21 січня 2015 року; визнати протиправними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо ненадання ОСОБА_2 письмової інформації на запити від 19 січня та 21 січня 2015 року; зобов'язати Львівський державний університет внутрішніх справ надати ОСОБА_2 всебічну, повну та об'єктивну письмову інформацію на всі питання поставлені у запитах датованих від 19 січня та 21 січня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 19.01.2015 року та 21.01.2015 року скерувала до Львівського державного університету внутрішніх справ запити про надання публічної інформації. З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що інформаційні запити отримано відповідачем 21.01.2015 року та 23.01.2015 року. Вказані запити подані в порядку передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» пройшли процедуру реєстрації у вказаному університеті, що підтверджується листом датованим від 27.01.2015 року №8/175, де зазначається, що запити про надання інформації одержали реєстраційний вхідний номер з дати їх одержання, зокрема зареєстровані від 23.01.2015 року за вхідним №35-зі та від 21.01.2015 року за вхідним № 31-зі. Листом від 27.01.2015 року Львівський державний університет внутрішніх справ повідомив про продовження термінів розгляду запитів зареєстрованих до 20 робочих днів. Таким чином, граничний термін розгляду запитів триває до 18 лютого 2015 року. Проте, на момент подання даної позовної заяви відповідей на вищезазначені запити з Львівського державного університету внутрішніх справ не одержувала. Вважає, що ненадання відповідей на запити порушує її право на доступ до інформації, гарантоване ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 34 Конституції України, ст.ст. 13, 15, 19, 20, 23, 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Крім цього, листом від 11.02.2015 року відповідач повідомив її про необхідність відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк на виготовлення копій документів при задоволенні запитів у розмірі 81 307, 40 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року в справі №813/944/15 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Львівським державним університетом внутрішніх справ подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року в справі №813/944/15 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що на запити ОСОБА_2 ним була надіслана відповідь з посиланням на ч.2 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» про те, що запитувач у разі виготовлення копій документів при задоволенні запиту обсягом більше ніж 10 сторінок зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. До відповіді позивач долучив відповідну квитанцію з зазначеною підрахованою сумою коштів для сплати фактичних витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.01.2015 року та 21.01.2015 року на адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено запити на отримання публічної інформації, які отримані адресатом відповідно 21.01.2015 року та 23.01.2015 року.

Зі змісту запиту позивача від 19 січня 2015 року вбачається, що запитувач просить надати інформацію щодо здійснення у Львівському державному університеті внутрішніх справ процедури державних закупівель в період з січня 2012 року по січень 2015 року, будівництва багатоквартирного житлового будинку в межах пам'ятки садово-паркового мистецтва, в зоні історичного ареалу визнаного ЮНЕСКО, призначення на посади керівників ЛьвівДУВС поза конкурсом і порядку їх грошового забезпечення та преміювання, прийняття на роботу і переміщення на посадах науково-педагогічних працівників університету, надання платних послуг за підготовку університетом здобувача за спеціальність ВАК, тощо.

Зі змісту запиту позивача від 21 січня 2015 року вбачається, що запитувач просить надати інформацію щодо здійснення у Львівському державному університеті внутрішніх справ процедури використання бюджетних коштів.

27.01.2015 року ОСОБА_2 було надано відповідь про продовження розгляду запиту до 20 робочих днів.

11.02.2015 року листом за №8/329 ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відшкодувати фактичні витрати на копіювання і друк та долучено квитанцію-повідомлення.

ОСОБА_2 вважає, що затребувана нею інформація становить суспільний інтерес, а згідно ч.4 ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Оцінюючи правомірність дій відповідача в цьому спорі, суд апеляційної інстанції виходить з таких норм матеріального права.

Порядок здійснення і забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).

Згідно до ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (ст. 3 Закону).

Частиною 1 ст. 5 Закону №2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 14 Закону №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як видно з хронології надіслання і отримання запитів відповідачем та надіслання відповіді про продовження строків розгляду запитів, останній не порушив вказаних у статті 20 Закону №2939-VI строків продовження розгляду та розгляду запиту.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно вказаної вище статті необхідною умовою для продовження строку розгляду запиту, крім інших є обґрунтування потреби продовження строків розгляду запиту. Як свідчать матеріали справи (а.с.16), строк розгляду запиту продовжено відповідачем без жодних належних, в тому числі документальних обґрунтувань, пославшись лише на великий обсяг інформації.

Вимогами ст.22 Закону № 2939-VI передбачено право розпорядника інформації відмовити в задоволенні запиту, якщо:

- розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої ст. 6 цього Закону;

- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги посилання позивача на те, що згідно ст. 21 Закону № 2939-VI при наданні особі інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується, незважаючи на те, що на теперішній час у законодавстві відсутнє визначення терміну «предмет суспільного інтересу», а тому цей термін є оціночною категорією.

При цьому, як видно зі статті 13 суспільно необхідною інформацією можна вважати, зокрема, інформацію про стан довкілля; інформацію про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацію про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян, так як в пункті 4 цієї статті, крім перерахованих категорій зазначено «іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією)».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» визначено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Виходячи з аналізу затребуваної позивачем інформації, що стосується здійснення у Львівському державному університеті внутрішніх справ процедури державних закупівель в період з січня 2012 року по січень 2015 року, будівництва багатоквартирного житлового будинку в межах пам'ятки садово-паркового мистецтва, в зоні історичного ареалу визнаного ЮНЕСКО, призначення на посади керівників ЛьвівДУВС поза конкурсом і порядку їх грошового забезпечення та преміювання, прийняття на роботу і переміщення на посадах науково-педагогічних працівників університету, надання платних послуг за підготовку університетом здобувача за спеціальність ВАК, здійснення у Львівському державному університеті внутрішніх справ процедури використання бюджетних коштів, така підпадає під категорії наведені у вказаній вище статті, зокрема, категорії інформації, яка свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб.

З огляду на наведене, апеляційні вимоги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2015 року в справі №813/944/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді Р.В. Кухтей

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 24.12.2015 року