Справа № 805/3164/15-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Алябєв І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року справа №805/3164/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді Гайдара А.В.

суддів Василенко Л.А.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Томах О.О.,

за участю

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4 (згідно договору)

представника відповідача ОСОБА_5 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 р. у справі № 805/3164/15-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 805/3164/15-а у задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відмовлено. (арк..справи 83,84)

Позивач не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. (арк.справи 87,88) В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10 червня 2015 року посадовою особою Інспекції складено протокол № 13 про порушення законодавства про рекламу. У протоколі зафіксовано, що рекламні конструкції, розміщені за адресою: м. Словянськ, вул. Карла Маркса, 27 (на фасаді будівлі салону меблів Комфорт) не містять інформації про дати початку та закінчення дії знижок на продукцію.

Як встановлено у суді апеляційної інстанції з пояснень сторін та заперечень відповідача (арк.. справи 24-28) 10 червня 2015 року представником Інспекції безпосередньо у магазині Комфорт залишений лист від 10 червня 2015 року № 04/16-231, адресований керівництву цього магазину, з вимогою надати: свідоцтво про державну реєстрацію субєкта господарювання; дозвіл на розміщення зовнішньої реклами; договір з виробником реклами та оригінал макет реклами; документ, що підтверджує вартість рекламної конструкції, виготовленої та розповсюдженої реклами. У листі також вказано, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відбудеться 17 червня 2015 року. Даний лист фактично було залишено продав чині магазину «Комфорт» ОСОБА_6, що не є спірним між сторонами.

Рішенням Інспекції від 02 липня 2015 року № 13 до позивача застосовано штраф у розмірі 1700,00 грн. за неподання інформації щодо вартості розповсюдженої реклами.

Здійснивши правову оцінку обставин справи, колегія суддів зазначає що в межах даного спору позивач доводить неправомірність акту індивідуальної дії відповідача з двух підстав.

Перша підстава полягає в тому, що на думку позивача, відповідач неправомірно здійснив перевірку, оскільки законодавством України з 2014 року передбачений мораторій на проведення перевірок підприємців контролюючими органами.

Другою підставою позивач визначив помилковість дій відповідача щодо застосування до нього штрафних санкцій, оскільки він не здійснював підприємницьку діяльність у магазині за вказаною адресою та рекламна продукція йому не належить, і вимога про надання інформації саме ним є безпідставною.

Стосовно першої підстави позовних вимог колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача з огляду на наступне.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Порядок проведення перевірок субєктів господарювання унормований Законом України від 05 квітня 2007 року № 877-V Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (далі Закон № 877).

Правила здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу передбачені Законом України від 03 липня 1996 року № 270/96 Про рекламу (далі Закон № 270/96) та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26 травня 2004 року № 693 (далі Порядок).

Закон № 270/96 та Порядок не містять такого поняття як проведення перевірки.

З аналізу змісту Закону № 270/96 та Порядку вбачається, що при провадженні справи за ознаками порушення законодавства про рекламу складаються такі документи: протокол про порушення законодавства про рекламу (пункти 9, 11 Порядку); протокол засідання органу, що розглядає справу про порушення (частина третя статті 26 Закону № 270/96); рішення про накладення штрафу (пункт 18 Порядку та частина третя статті 26 Закону № 270/96).

Водночас, Закон № 877 повязує з проведенням перевірок субєктів господарювання обовязкове складення таких документів як наказ про призначення перевірки, направлення на перевірку, акт перевірки.

Колегія суддів зазначає про інші розбіжності між вимогами Закону № 877 та правилами здійснення контролю за дотримання законодавства про рекламу.

Зокрема, підстави проведення контролю, визначені частиною першою статті 6 Закону № 270/96, не містять такої підстави як виявлення контролюючим органом відповідного порушення.

Крім того, згідно з пунктом 10 Порядку, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення.

Водночас, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом (частина перша статті 4 Закону № 877).

З викладеного вбачається, що під час здійснення контролю за дотриманням законодавства про рекламу Інспекція не здійснює перевірок субєктів господарювання у розумінні Закону № 877.

Це, в свою чергу, означає, що на відповідні правовідносини не розповсюджуються заборони, передбачені пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи та пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України.

Стосовно другої підстави позовних вимог про те, що розміщення реклами здійснено не позивачем, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 270/96 на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Частиною шостою статті 27 Закону № 270/96 установлено, що за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач не заперечує, що раніше здійснював господарську діяльність у приміщенні салону меблів Комфорт, що знаходиться за адресою: м. Словянськ, вул. Карла Маркса, 27.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про здійснення позивачем господарської діяльності у приміщенні салону меблів Комфорт, що знаходиться за адресою: м. Словянськ, вул. Карла Маркса, 27 з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції посилання суду першої інстанції на те, що при наданні пояснень начальнику міжрайонного відділу № 5 УПЗСБ ГУМВС України в Донецькі області позивач стверджував, що він здійснює підприємницьку діяльність у вказаному приміщенні, спростовуються наступними доказами, а саме:

- заявою позивача, наданою начальнику міжрайонного відділу № 5 УПЗСБ ГУМВС України в Донецькі області в межах розгляду матеріалу ЄО № 9172, яка надана позивачем пізніше, ніж пояснення;

- копіями договору оренди №5667/2013 від 21.05.2013 року, договору про внесення змін № 1 від 18 квітня 2014 року, акту приймання-передавання від 31 травня 2013 року, згідно яких вбачається, що у приміщенні салону меблів Комфорт, що знаходиться за адресою: м. Словянськ, вул. Карла Маркса, 27 з 31 травня 2013 року по момент виникнення спірних правовідносин здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_7, а не позивач.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідач при прийнятті спірного рішення невірно визначив субєкта господарювання, оскільки вимога від 10 червня 2015 року про надання інформації скеровувалась керівництву салону меблів «Комфорт», що знаходиться за адресою: м. Словянськ, вул. Карла Маркса, 27, тобто до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, а не до позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заперечуючи проти позову, відповідач не довів правомірність прийнятого рішення.

З урахуванням встановлених обставин справи колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність прийнятого рішення відповідачем.

Відповідно до ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду.

Згідно п.4 ч.1 ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, якщо судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального або процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про задоволення позовних вимог.

Керуючись ч.ч.1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.4 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 р. у справі № 805/3164/15-а задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 р. у справі № 805/3164/15-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Інспекції з питань захисту прав споживачів у Донецькій області № 13 від 2 липня 2015 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Постанова складена та проголошені її вступна та резолютивні частини у судовому засіданні 16 грудня 2015 року. Повний текст постанови складений 21 грудня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Гайдар

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2