Справа № 345/5354/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 876/1878/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача УПФ України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області, в якому просив: 1) визнати незаконними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугою років як працівнику освіти; 2) зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугою років, як працівнику освіти, починаючи з 17.11.2014 року.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.01.2015 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії УПФ України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов'язано УПФ України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 17.11.2014 року.

З цією постановою суду першої інстанції від 27.01.2015 р. не погодився відповідач УПФ України в м. Калуші та Калуському районі та оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що позивачем не подано жодних документів, які б підтвердили, що він має не менше 25 років спеціального стажу, необхідного для виходу на пенсію за вислугою років. Крім того позивач не ставив питання про зарахування конкретного стажу у стаж, який дає право на пенсію за вислугою років, без зарахування якого у позивача буде менше ніж 25 років спеціального стажу. Також апелянт вказує, що в суді першої інстанції було встановлено, однак залишено поза увагою те, що позивач по даний час працює на посаді викладача дитячої музичної школи. Тому відповідно ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач не має права на пенсію за вислугу років, оскільки пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

За результатами апеляційного розгляду, апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 27.01.2015 р. та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 із 01.09.1987 р. працював на посаді викладача по класу тромбона Калуської дитячої музичної школи, а із 20.06.2013 р. по даний час працює на посаді викладача по класу духових та ударних інструментів Калуської дитячої музичної школи (а.с. 7, 8).

Також встановлено, що позивач звертався до відповідача зі заявою від 17.12.2014 р. щодо призначення йому пенсії за вислугою років як педагогічному працівнику, за наслідками розгляду якої відповідач повідомив позивача, що у нього немає права на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до п.«а» ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсія за вислугу років належить до трудових пенсій.

Статтею 3 цього Закону визначено перелік осіб, які мають право на трудову пенсію.

При цьому, відповідно до ст.52 вказаного Закону, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для перестарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п.«е» ст.55 цього Закону.

Згідно п.«е» ч.1 ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону від 16.10.2012 року), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМ України, незалежно від віку.

Крім цього, статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно ж статті 80 вказаного Закону, заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до відповідного органу Пенсійного фонду за місцем проживання заявника.

Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм видно, що однією із обов'язкових умов для призначення особі пенсії за вислугу років є залишення роботи, яка дає право на цю пенсію, на момент звернення за призначенням такої пенсії.

З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 на час звернення до відповідача зі заявою від 17.12.2014 р. щодо призначення йому пенсії за вислугою років як педагогічному працівнику продовжував працювати на посаді викладача у Калуській дитячій музичній школі.

Наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував, що призвело до помилкових висновків про наявність підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, а також не дотримано норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Тому оскаржену постанову суду першої інстанції від 27.01.2015 р. слід скасувати і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області - задоволити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Калуші та Калуському районі Івано-Франківської області про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.12.2015 року.