Справа № 461/10738/15-а
Суддя: Юрків О. Р.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2015 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Юрківа О.Р.

при секретарі Бориславському Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_3 про скасування розпорядження ,-

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_3 про скасування розпорядження . В обґрунтування позову покликається на те, що розпорядженням ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради від 21.09.2015 року, його зобовязано демонтувати решітку на вікнах та дверях його помешкання. Не погоджується із розпорядженням, оскільки таке винесене на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, проте, не зазначено який саме пункт Правил порушений. Пояснив, що решітка встановлена з метою забезпечення безпеки його помешкання, її не видно зі сторони вулиці та її встановлення не порушує цілісності фасаду будинку. Просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №399 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованої металевої решітки на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша» та стягнути судові витрати.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримали повністю, дали пояснення аналогічні мотивам позову. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Дала пояснення про те, що розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №399 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованої металевої решітки на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша» є законним, винесене в межах повноважень в.о. голови адміністрації та відповідально до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій». У задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову підтримала, дала пояснення, аналогічні позивачу, просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником кв.№14 у будинку на вул.Куліша,31 у м. Львові, згідно довідки ЛКП «Центральне» від 01.09.2015 року.

Розпорядженням ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №399 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованої металевої решітки на дворовому фасаді будинку №31 на вул.Куліша», затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №34 від 08.09.2015 року №5) та зобовязано ОСОБА_1 власника квартири №17 на вул.Куліша,31, за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку на рівні першого поверху в межах частини квартири №17 на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша у м.Львові.

Згідно витягу з протоколу №34 Засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 08.09.2015 року, ОСОБА_1, як власника квартири №17 на вул. Куліша,31, зобовязано за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку на рівні першого поверху в межах частини квартири №17 на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша.

Відповідно акту обстеження технічного стану квартири №17, від 01.09.2015 року, встановлено металеву решітку на дворовому фасаді на першому поверсі будинку на вул. Куліша,31 у м. Львові.

Згідно листа Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 13.08.2015 року, скерованого директору ЛКП «Центральне», встановлення металевої огорожі не є порушенням памяткоохоронного законодавства, тому не вбачається в діях ОСОБА_1, ознак порушення ст.92 КУпАП і відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі по адміністративне правопорушення правил охорони та використання памяток історії культури не може бути розпочато у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення та матеріали справи підлягають поверненню для подальшого реагування.

Постановою Адміністративної комісії ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради від 27.08.2015 року, на ОСОБА_1 накладено штраф у звязку із здійсненням ним самовільного перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а саме у липні 2015 року ним було встановлено металеву решітку на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша у м. Львові.

Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Відповідно до ст.ст.100,152 ЖК України, виконання власниками /наймачами/ робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду /будинках державного і громадського фонду/, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Частиною 2 ст.319 ЦК України, передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до п. 1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Згідно з п. 1.4.3. Правил, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Згідно п.1.4.1 Правил, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих, у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкції будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається.

У листі Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 11.09.2006 року, вказано, що роботи з перепланування повинні проводитися відповідно до проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил (ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.5-20-2001 «Газопостачання», ДБН А.22-3-97 «Склад, порядок, розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва»).

Згідно з п.4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45 власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не захаращувати сходові клітки, позаквартирні коридори, колясочні ліфтові шахти, горища, підвали та інші допоміжні приміщення будинку, підтримувати чистоту і порядок в ньому.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», передбачено одержання дозволу виконкому місцевої ради та згоди решти учасників спільної власності при проведенні прибудови, надбудови або перебудови жилих і підсобних приміщень будинку.

Разом з тим, згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року /справа № 7-рп/2009/, відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (частина друга статті 5). В Основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частина перша статті 140). Виходячи з цих конституційних положень у системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Отже, виходячи із наведених норм, суд констатує факт, що відповідач встановив металеву решітку на рівні першого поверху в межах частини квартири №17 на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша у м. Львові, і за наслідками таких дій, органу місцевого самоврядування належить відреагувати лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналізуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що правовідносини сторін належить розглядати в площині визначених ст.376 ЦК України норм, аналізуючи які належить зробити висновок про те, що право зобовязувати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову, належить суду, за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а не органу місцевого самоврядування, ненормативні акти якого передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію, а в даному випадку не можуть бути виконані органом місцевого самоврядування, без звернення до суду. Така позиція узгоджується з п.4 оскаржуваного розпорядження, де зазначено, що у випадку невиконання п.2 в добровільному порядку, юридичному відділу адміністрації звернутися з позовною заявою в суд про демонтаж самовільно влаштованої металевої решітки на рівні першого поверху в межах частини квартири №17 на дворовому фасаді будинку №31 на вул. Куліша. З даного пункту випливає, що адміністрації належало запропонувати відповідачу в добровільному порядку демонтувати самовільно влаштовану металеву решітку, а у випадку невиконання в добровільному порядку, - звернутися з позовною заявою в суд.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7-12, 71, 86, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради № 399 від 21.09.2015 року «Про демонтаж самовільно влаштованої металевої решітки на дворовому фасаді будинку № 31 на вул. Куліша ».

Стягнути з ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 487,20 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Р.Юрків