Справа № 623/5020/15-а
Суддя: Бутенко В. М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/5020/15-а
Номер провадження 2-а/623/112/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

при секретарі Костенко В.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

за участю: представника позивача ОСОБА_2

представника 3 особи ТОВ «Ізюмське АТП» - ОСОБА_3

3 особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП», ФО-П ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

12 листопада 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 22 квітня 2015 року № 0171 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм» щодо внесення змін тарифів на автобусному маршруті загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі до договорів перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Вважає, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року прийняте з грубим порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню, просить позов задовольнити повністю.

(а.с. 3-4)

Представник позивача ОСОБА_5 за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і підтвердив обставини, викладенні у позові, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області заперечення на адміністративний позов не надав, представник відповідача надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача і покладається на розсуд суду (а.с. 28).

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.11.2015 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП»; ФО-П ОСОБА_4 (а.с. 33-34).

Представник третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП» (далі ТОВ «Ізюмське АТП») в особі директора ОСОБА_3 та третя особа ФО-П ОСОБА_4 надали письмові заперечення на адміністративний позов, якими із адміністративним позовом не погоджуються у повному обсязі та вважають його таким, що суперечить нормам чинного законодавства і просять у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити у зв'язку із безпідставністю вимог у повному обсязі (а.с. 44-49).

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2, представника третьої особи ТОВ «Ізюмське АТП» ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в адміністративному позові і у запереченнях докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо зясування всіх обставин справи. Обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на субєкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує проти адміністративного позову.

В обґрунтуванні позову позивач ОСОБА_5 у заяві посилається на те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року прийняте з грубим порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Так, 22 квітня 2015 року виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області (в подальшому за текстом виконавчий комітет) було прийнято рішення № 0171 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0358 від 08 липня 2014 року».

Відповідно до зазначеного рішення вносились зміни до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, який являвся додатком до рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 1358 від 08 липня 2014 року.

Суть справи полягає в наступному: рішенням виконавчого комітету № 0358 від 08 липня 2014 року було затверджено умови конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, окрім того було затверджено форму договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 4.2 договору зміна тарифів на автобусні маршрути загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі, здійснюється за наявності економічно обґрунтованих підстав та за встановленням замовника.

Відповідно до п. 4.3 вказаного договору перевізник надає замовнику відомості щодо зміни тарифу з обґрунтуванням розрахункової величини тарифів. Введення в дію нового тарифу провадиться після встановлення його замовником.

Відповідно до п. 4.4. Перевізник зобовязаний не пізніше ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів інформувати через засоби масової інформації пасажирів та письмово повідомити замовника.

Відповідно до оскаржуваного рішення виконавчого комітету № 0171 від 22 квітня 2015 року п. 4.2 договору був викладено в наступній редакції: зміна тарифів на автобусному маршруті загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі здійснюється за наявності економічно обґрунтованих підстав.

П. 4.3. викладений в наступній редакції: перевізник надає замовнику відомості щодо зміни тарифу з обґрунтуванням розрахункової величини тарифів.

П. 4.4. викладений в наступній редакції: перевізник зобовязаний не пізніше ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів інформувати через засоби масової інформації пасажирів та письмово повідомити замовника.

Таким чином виконавчий комітет надав Перевізнику право самостійно встановлювати тарифи на перевезення пасажирів, без відповідного погодження з виконавчим комітетом.

Вважає, що вищевказане рішення виконавчий комітет прийняв з грубим порушенням норм діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню, в обґрунтування зазначеного наводить нижчевикладене:

Діючим законодавством України прямо передбачено, що встановлення цін (тарифів) на транспортні перевезення покладається на органи місцевого самоврядування.

В той же час жодним нормативно-правовим актом не передбачена можливість Перевізника самостійно встановлювати тарифи на пасажирські перевезення.

Діюче законодавство дає громадянину України право оскаржувати будь-які рішення любого органу державної влади та місцевого самоврядування в межах строків звернення до суду.

Слід зазначити, що оскаржуване рішення виконавчого комітету № 0171 від 22 квітня 2015 року надає перевізникам право самостійно встановлювати тарифи на оплату транспортних послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування.

Таким чином зазначене рішення зачіпає інтереси та стосується всіх мешканців міста Ізюм.

На підставі вищевикладеного беручи до уваги, що позивач є мешканцем м. Ізюм він має законне право оскаржувати рішення виконавчого комітету у суді.

Про існування оскаржуваного рішення виконавчого комітету йому стало відомо у жовтні 2015 року під час розгляду в Ізюмському міськрайонному суді справи № 623/3767/15-а про скасування аналогічного рішення № 0170 від 22 квітня 2015 року.

05 листопада 2015 року він звернувся на адресу виконавчого комітету з запитом в якому просив надати копію оскаржуваного рішення № 0171 від 22 квітня 2015 року.

Вказане рішення було надано йому 06 листопада 2015 року.

Таким чином, саме з 06 листопада 2015 року йому стало відомо точний зміст оскаржуваного рішення, а тому вважає, що строк на подачу адміністративного позову потрібно рахувати саме з 06 листопада 2015 року.

Одночасно звертає увагу на те, що аналогічна справа вже розглядалась в Ізюмському міськрайонному суді та було прийнято рішення про задоволення позовних вимог (копія рішення, що набрало законної сили додається).

На підставі вищевикладеного, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року.

(а.с. 3-4)

Відповідач виконавчий комітет не надав до суду заперечень на адміністративний позов.

Треті особи на стороні відповідача надали суду заперечення на адміністративний позов, в якому посилаються на те, що до позовної заяви позивач не надав суду необхідних належних допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві, крім того пропустив строк звернення з цим позовом до суду за захистом своїх прав. Таким чином, необхідно відмовити позивачу в задоволенні цього позову в повному обсязі з наступних підстав.

Позивач, ОСОБА_5, звернувшись до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, субєкта владних повноважень, з позовом про визнання протиправним та скасування рішення «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм», не дотримався строків звернення з адміністративним позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову у відповідності до частин 1, 2 ст. 99 КАС України. Позивач безпідставно посилається в адміністративному позові на те, що строк звернення до суду має обчислюватися з дня отримання ним оскаржуваного рішення, а саме з 06 листопада 2015 року.

На момент винесення даного рішення ОСОБА_5 був депутатом Ізюмської міської ради Харківської області 6 скликання, а як депутат місцевої ради - повноважний і рівноправний член відповідної ради, відповідно до ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», наділявся всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Також, ОСОБА_5, згідно повноважень закріплених у Конституції України, ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» не просто мав право, а й був зобовязаний ознайомитись з оскаржуваним рішенням ще в квітні місяці 2015 року.

Крім того, дане рішення було оприлюднене на офіційному веб-сайті міста Ізюм, і кожен мав змогу ознайомитись з його текстом, але жодних зауважень чи пропозицій, як в усній, так і в письмовій формі до виконавчого комітету Ізюмської міської ради чи до регуляторного органу не надійшло.

Тобто позивач умисно скрив факт обізнаності щодо рішення Ізюмської міської ради Харківської області від 22 квітня 2015 року № 0171 при поданні адміністративного позову до суду.

За таких обставин, позивач пропустив шестимісячний строк для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, оскільки перебіг цього строку закінчився в жовтні 2015 року, тобто позивач мав 6 місяців для того, щоб оскаржити дане рішення суді, але чомусь цього не зробив.

У відповідності частин 1, 2 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна з сторін. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового засідання.

Вказані позивачем підстави, за яких дане рішення не відповідає закону та порушує його права є необгрунтованими, що полягає в наступному.

В березні 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25 березня 2015 року за № 240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 1996 р.».

У новій постанові вилучається норма про те, що органи державної виконавчої влади та виконавчі органи міських рад встановлюють тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському, міжміському та внутрішньообласному сполученні.

Крім цього, скасовується норма про те, що області, Київська міська державні адміністрації, виконавчі органи міських рад регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті.

Також Державна служба України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, надала розяснення, що відповідно до статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» рішення «Про встановлення тарифів на оплату транспортних послуг» не є проектом регулятивного акта.

В оскаржуваному рішенні виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 22.04.2015 року за № 0171 передбачено, що

- п. 4.2. «Зміна тарифів на автобусному маршруті загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі, здійснюється за наявності економічно обґрунтованих підстав»;

- п. 4.3. «Перевізник надає Замовнику відомості щодо зміни тарифу з обґрунтуванням розрахункової величини тарифу»;

- п. 4.4. «Перевізник зобовязаний не пізніше ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів інформувати через засоби масової інформації пасажирів та письмово повідомити Замовника».

Тобто посилання позивача в своєму позові, що «...Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області надав Перевізнику право самостійно встановлювати тарифи на перевезення пасажирів, без відповідного погодження» є безпідставними та необґрунтованими.

Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області має право оспорити запропоновані тарифи перевізником, у випадках коли зміна тарифів буде необгрунтованою та безпідставною, а отже може контролювати процес зміни тарифів на перевезення пасажирів.

Ринок перевезення пасажирів транспортом загального користування є соціально важливим і знаходиться під постійним контролем органів Антимонопольного комітету України. Внесення змін до постанови КМУ № 1548 не означає автоматичну відміну державного контролювання та встановлення будь-яких, не обґрунтованих економічно тарифів, а переводить дії цих перевізників в частині тарифоутворення із безпосереднього встановлення (затвердження) тарифів органами місцевого самоврядування в площину контролю антимонопольного законодавства.

Крім того, згідно Додатку 1 до Договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування надається щомісяця до 5 числа за звітним місяцем інформація з перевезень пасажирів приватним автоперевізником.

А отже починаючи з травня місяця 2015 року виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області мав можливість втрутитись та не погоджувати тарифи запропоновані перевізником.

Також, згідно п.2 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені власні (самоврядні) повноваження виконавчих органів місцевих рад тобто виконавчого комітету щодо встановлення в порядку і в межах, визначених законодавством, тарифів ... транспортні та інші послуги.

Та ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління обєкгами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і звязку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг.

На сьогоднішній день діючим законодавством України не визначено порядку встановлення тарифів на транспортні послуги.

Отже, рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 22 квітня 2015 року № 0171 є законним і обґрунтованим.

Крім того, як передбачено ст. 23 Господарського Кодексу України відносини органів місцевого самоврядування з субєктами господарювання у випадках передбачених законом, можуть здійснюватися також на договірних засадах. Незаконне втручання органів та посадових осіб місцевого самоврядування у господарську діяльність субєктів господарювання забороняється. Не допускається видання правових актів органів місцевого самоврядування, якими встановлюються не передбачені законом обмеження щодо обігу окремих видів товарів (послуг) на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць. Органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання недійсними актів підприємств, інших субєктів господарювання, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів місцевого самоврядування. Органи, посадові та службові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед субєктами господарювання, підстави, види і порядок якої визначаються законами України.

При таких обставинах, на підставі вищевикладеного, треті особи ТОВ «Ізюмське АТП», ФО-П ОСОБА_4 просять суд відмовити в повному обсязі ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи: ТОВ «Ізюмське АТП», ФО-П ОСОБА_4, щодо визнання протиправним та скасування рішення від 22.04.2015 р. № 0171 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм».

(а.с. 44-49)

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що у відповідності до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм», з метою встановлення процедури відбору перевізника для здійснення перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, затверджено Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутів загального користування (додаток 2):

Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутів загального користування, зазначено у п. 4. Вартість проїзду:

п. 4.2. Зміна тарифів на автобусному маршруті загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі, здійснюється за наявності економічно обґрунтованих підстав та за встановленням Замовника.

п. 4.3. Перевізник надає Замовнику відомості щодо зміни тарифу з обґрунтуванням розрахункової величини тарифу. Введення в дію нового тарифу провадиться після встановлення його Замовником.

п. 4.4. Перевізник зобовязаний не пізніше ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів інформувати через засоби масової інформації пасажирів та письмово повідомити Замовника та власника автостанції.

(а.с. 8, 9, 10-12)

Як вбачається з оскарженого рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 22 квітня 2015 року № 0171 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм», виконавчий комітет Ізюмської міської ради, відповідно до статей 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою приведення у відповідність до діючого законодавства України, вирішив:

1. Внести зміни до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм», а саме:

в додатку № 2

- п. 4.2 викласти в наступній редакції «Зміна тарифів на автобусному маршруті загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі здійснюється за наявності економічно обґрунтованих підстав».

- п. 4.3. викласти в наступній редакції «Перевізник надає Замовнику відомості щодо зміни тарифу з обґрунтуванням розрахункової величини тарифів».

- п. 4.4. викласти в наступній редакції «Перевізник зобовязаний не пізніше ніж за 10 днів до введення в дію нових тарифів інформувати через засоби масової інформації пасажирів та письмово повідомити Замовника».

2. Доручити Ізюмському міському голові укласти відповідні додаткові угоди про внесення змін до договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

3. Запропонувати перевізникам, протягом 5-ти робочих днів з дня прийняття даного рішення, укласти додаткові угоди.

4. Рішення набуває чинності з дня оприлюднення.

5. Контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника Ізюмського міського голови ОСОБА_6

(а.с. 7)

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року N 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу статті 55 Конституції України (254к/96-ВР) необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суці. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим раніше законом міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність).

Отже, і під час застосування положень КАС України щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі, порядку та строків звернення до суду, розгляду справи адміністративні суди також зобов'язані враховувати зазначені положення Рішення Конституційного Суду України, а саме те, що підлягають розгляду в судах позовні заяви на рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які раніше не підлягали оскарженню в судах або підлягали оскарженню не в судовому порядку, однак з урахуванням передбачених цим Кодексом строків звернення до суду.

Тобто, діюче законодавство дає громадянину України право оскаржувати будь-які рішення органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Слід зазначити, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року виключило обов'язок виконавчого комітету (Замовника) встановлювати в порядку і в межах визначених законодавством тарифи на перевезення пасажирів за поданням Перевізником економічно обґрунтованих розрахунків собівартості перевезень (письмово), а Перевізнику надало право на підвищення тарифів в автобусах, які працюють в режимі маршрутного таксі, здійснювати за економічно обґрунтованими підставами (підвищення вартості складових собівартості перевезень) без погодження виконавчого комітету (Замовника).

В результаті прийнятого оскаржуваного рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року Перевізники самостійно, без виконавчого комітету (Замовника), з 5 травня 2015 року підвищили тариф на оплату транспортних послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що здійснюються в режимі маршрутного таксі, що не виходять за межі території м. Ізюм, з вартості 3,50 грн, які діяли з березня 2015 року, до 4,00 грн.

Тобто, зазначене рішення зачіпає інтереси та стосується мешканців міста Ізюм Харківської області.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ксерокопії паспорту позивача у справі, він є мешканцем міста Ізюм Харківської області, тобто оскаржуване рішення безпосередньо зачіпає його інтереси, окрім того відповідно до ст. 55 Конституції України йому дано право оскаржувати будь-які акти органів державної влади та місцевого самоврядування (а.с. 5-6).

За змістом підпункту 2 пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (в редакції на час прийняття виконавчим комітетом рішення), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Відповідно до ст. 30 цього Закону до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради належить здійснення контролю за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами транспорту.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001р. №2344-III (в редакції на час прийняття виконавчим комітетом рішення) (далі Закон №2344-III) державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.

Згідно ст. 6 Закону №2344-III органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території.

За змістом ст. 7 Закону №2344-III забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

При цьому органи виконавчої влади зобовязані забезпечувати формування автобусної маршрутної мережі, проводити конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та забезпечувати укладення договору на автобусних маршрутах загального користування із автомобільним перевізником переможцем конкурсу і забезпечувати контроль за виконанням ним умов договору.

Статтею 7 Закону №2344-III передбачений також виключний перелік випадків, коли органу виконавчої влади надається право проводити новий конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Як вбачається із даної норми, яка діяла станом на день прийняття оспорюваного рішення, ця норма Закону дублюється і пунктом 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженим Постановою КМУ № 1081 від 03.12.2008 року, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу і є обов'язковим для виконання органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржене рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0171 від 22 квітня 2015 року було прийняте відповідачем з метою приведення у відповідність до діючого законодавства, а саме на підставі постанови Кабінету Міністрів України №240 від 25 березня 2015 року «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548».

З 6 травня 2015 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 240 «Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548» (публікація в газеті «Урядовий кур'єр» від 06.05.2015 № 80), якою внесено у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 «Повноваження центральних органів виконавчої влади, ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін і тарифів на окремі види продукції, товарів і послуг» такі зміни:

- абзац тридцять четвертий пункту 12 виключити;

- абзац перший пункту 13 виключити.

Тобто на підставі вказаної постанови уряду виключено у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548:

- абзац тридцять четвертий пункту 12 в редакції «ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації регулюють (встановлюють): тарифи на перевезення пасажирів і багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському внутрішньообласному сполученні»;

- абзац перший пункту 13 в редакції «ОСОБА_1 міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, виконавчі органи Львівської і Криворізької міських рад регулюють (встановлюють) тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у міському пасажирському транспорті - метрополітені, автобусі, трамваї, тролейбусі (який працює в звичайному режимі руху).

Але, відповідач не прийняв до уваги, що у відповідності до абзацу другому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» повноваження, зазначені у додатку, не поширюються на тарифи, що встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11 вересня 2003 року регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Регуляторними органами є Верховна ОСОБА_1 України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-якого із зазначених органів, якщо відповідно до законодавства ця особа має повноваження одноособово приймати регуляторні акти. До регуляторних органів також належать територіальні органи центральних органів виконавчої влади, державні спеціалізовані установи та організації, некомерційні самоврядні організації, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо ці органи, установи та організації відповідно до своїх повноважень приймають регуляторні акти.

Отже, рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року є регуляторним актом, оскільки прийняте регуляторним органом, встановлює підвищення тарифів на послуги, розраховані на неодноразове застосування, стосуються невизначеного кола осіб (споживачів послуг) та регулюють господарську діяльність суб'єктів господарювання у сфері надання послуг пасажирських перевезень.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов'язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

В той же час відповідно до ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.

В той же час ч.3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Таким чином, в межах діючого законодавства, рішення виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року було прийнято без його оприлюднення та надання часу для прийняття зауважень та пропозицій.

З аналізу наведених норм діючого законодавства вбачається, що відповідач при винесенні рішення № 0171 від 22 квітня 2015 року повинен був дотримуватись підпункту 2 пункту «а» статті 28, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 05.04.2001р. №2344-III, Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-IV від 11 вересня 2003 року, та у відповідності до абзацу другому пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1996 р. № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)».

Таким чином, в порушення діючого законодавства, рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року прийнято безпідставно та є протиправним.

Згідно ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право знати свої права і обовязки.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обовязки громадян, мають буди доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Всі правові акти, на які посилається позивач були доведені до громадян належним чином, шляхом публікації в засобах масової інформації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 05.11.2015 року звернувся до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області щодо надання рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року (а.с. 13).

Листом від 06.11.2015 року №2592 виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області надав ОСОБА_5 копії рішень виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 22 квітня 2015 року № 0171 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм» та рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм» (а.с. 14).

Позивач не погодився з діями відповідача щодо внесення змін тарифів на автобусному маршруті загального користування, який працює у режимі маршрутне таксі до договорів перевезення пасажирів автомобільним транспортом, а саме: Перевізники самостійно, без виконавчого комітету (Замовника), підвищили тариф на оплату транспортних послуг по перевезенню пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що здійснюються в режимі маршрутного таксі, що не виходять за межі території м. Ізюм, з вартості 3,50 грн до 4,00 грн, звернувся 12.11.2015 року з даним позовом до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с. 3).

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (12.11.2015р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (12.05.2015р.), період, за який позивач просить суд захистити його права з 06.11.2015 року, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких встановлених обставин адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 94 КАС України, судові витрати, які поніс позивач в розмірі 487 грн 20 коп., які документально підтверджені, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області (а.с. 2).

Керуючись статтями 2, 6, 9, 10, 11, 71, 72, 99, 100, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Ізюмське АТП», ФО-П ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0171 від 22 квітня 2015 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 08.07.2014 року № 0358 «Про затвердження умов конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території м. Ізюм».

Стягнути з місцевого бюджету виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 487 грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення постанови, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя

Повний текст постанови складено 16 грудня 2015 року.