Справа № 295/16979/15-а
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2015-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2015 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області про визнання дій (бездіяльності) та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, у якому просить визнати дії відповідача щодо відмови в призначенні, нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправними, зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області призначити, нарахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням довідки №3-372 від 23.11.2015 року, виданої Апеляційним судом Житомирської області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення і виплату йому щомісячного довічного утримання, як судді у відставці, проте йому було відмовлено, посилаючись те, що підстав для нарахування щомісячного довічного грошового утримання немає.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Від Управління пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області надійшли письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідач позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Письмові заперечення приєднані до справи.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач починаючи 20.02.1994 року по 15.06.1998 року працював на посаді судді Бердичівського районного суду Житомирської області, а з 16.06.1998 року на посаді судді Апеляційного суду Житомирської області

25.02.2015 року позивач звернувся до Вищої ради Юстиції з заявою про внесення подання про звільнення його з посади судді Апеляційного суду Житомирської області у зв'язку з поданням заяви про відставку( а.с. 20) .

Разом із тим, позивача з незалежних від нього причин було звільнено постановою Верховної ОСОБА_2 України лише 12.11.2015 року( а.с. 22-28), на підставі якої, в подальшому, було видано наказ за підписом в.о. голови Апеляційного суду Житомирської області №298-к від 19.11.2015 року( а.с. 29).

Зі змісту подання про встановленнч щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 24.11.2015 року № 880/15 вбачається, що позивач має стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 23 роки 10 місяців ( а.с. 30, 39).

Положеннями частини першої статті 126 Конституції України, передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Контитуцією та законами України.

Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону.

Застосовуючи правові норми у часі до спірних правовідносин, суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені ним у постанові №21-630а14 від 10.02.2015 року, згідно яких зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Також, зазначене питання регламентовано рішенням ОСОБА_2 Суддів України №84 від 22.06.2007 року, відповідно до якого при розрахунку розміру щомісячно довічного грошового утримання суддям у відставці слід виходити із заробітної плати за останньою посадою, що займав суддя до виходу у відставку на час подання заяви про відставку.

Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку( ст. 109 Закону). За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає, що застосуванню підлягають положення Закону у редакції чинній станом на 25.02.2015 року.

Судом також встановлено, що позивач 24.11.2015 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі з заявою про призначення йому довічного грошового утримання у зв'язку з прийняттям Верховною ОСОБА_2 України його відставки( а.с. 20).

Проте, листом №19932/04 від 27.11.2015 року позивачу було відмовлено у призначенні та виплаті довічного грошового утримання, при цьому відповідач посилався на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішення даного публічно-правового спору, суд також враховує положення статті 22 Конституції України, відповідно до яких при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, статус суддів у відставці визначається ст.138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 138 Закону, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з можливістю збільшення його на 2 % за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше 90% заробітної плати без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Отже, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків.

Крім того, Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Зазначена позиція узгоджується з Європейською хартією про закон про статус суддів від 10 липня 1998 року, Рекомендаціями Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № 12 (2010) та додатку до неї. У цьому додатку визначено, що оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення; мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці;для захисту оплати праці суддів від зменшення слід прийняти спеціальні законодавчі положення (пункт 54 розділу VI).

Також, при вирішення даного спору суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини "Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови" від 13 грудня 2001 року. Судом було зазначено, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на призначення та отримання довічного грошового утримання, а тому вважає, що позов ОСОБА_1 ОСОБА_3 та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19 Конституції України, ст.ст. 102,109,129,138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" , ст.ст.2, 11, 86,99, 100, 183-2, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі про відмову в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати, визначеної у довідці № 3-372 від 23.11.2015 року, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без обмеження граничного розміру щомісячного ловічного грошового утримання, починаючи з 24.11.2015 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м.Житомирі Житомирської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Л.М. Чішман