Справа № 2а-10277/12/1370
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 р. Справа № 876/6232/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника відповідача Середяка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмонолітавто» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

06.12.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансмонолітавто» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.11.2012 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ДПІ в Залізничному районі м. Львова прийшла до хибного висновку про порушення ТзОВ "Трансмонолітавто" правил ведення податкового обліку. Зокрема, позивач вважає недоведеним те, що товари (роботи, послуги), задекларовані в податковій звітності, не є фактично отриманими від контрагента-постачальника. Наголошує на помилковості суджень відповідача про відсутність у позивача необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Зокрема, звертає увагу суду на те, що контрагент позивача - ТзОВ "Західнобудпостач" - мав умови для здійснення господарських операцій та мав у власності транспортні засоби в кількості 5 (п'ять) автомобілів марки MERCEDES-BENZ3241, котрі в подальшому реалізував ТзОВ "Трансмонолітавто". Позивач зазначає, що первинні бухгалтерські документи видані у відповідності до вимог законодавства, оформлені належним чином, а операції, по яких сформовано податкові зобов'язання з ПДВ, пов'язані з його власною господарською діяльністю.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби № від 27.11.2012 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відсутній факт порушення позивачем норм податкового законодавства, описаних в акті перевірки від 09.11.2012 року, а висновки відповідача, як органу державної податкової служби, про безтоварність та нереальність укладених позивачем з ТзОВ "Західнобудпостач" договорів не є обґрунтованими, не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ "Трансмонолітавто" з питань підтвердження відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість податкового зобов'язання та податкового кредиту по взаємовідносинах із ТзОВ "Західнобудпостач" за період з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року, оформленої актом № 3690/15-40/35774976 від 09.11.2012 року, ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27 листопада 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 335236,25 грн., в тому числі за основним платежем - 268189,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 67047,25 грн.(а.с.20-30).

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено порядок ведення податкового обліку, а саме: включено до податкового кредиту податкові накладні, що оформлені з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України; не підтверджено реальності здійснення господарських відносин із ТзОВ "Західнобудпостач" за періоди з 01.07.2012 року по 31.07.2012 року у зв'язку із порушенням п. 198.2., п.198.3, п. 198.6, ст. 198, ст. 200 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" від 24.05.95 № 88; завищено суми податкового кредиту в деклараціях з ПДВ за липень-серпень 2012 року в сумі 268189,00 грн., що призвело до заниження суми ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, в сумі 268189,00 грн.

Підставою для таких висновків відповідача стало те, що, на думку податкового органу, господарські операції, які відображені позивачем в пред'явлених до перевірки документах, не мають достатньої доказовості їх фактичного здійснення і, як наслідок, така діяльність була спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту та валових витрат.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

З матеріалів справи слідує, що на підставі усного договору, укладеного ТзОВ "Західнобудпостач" та ТзОВ "Трансмонолітавто", протягом періоду, що перевірявся, позивач придбав у ТзОВ "Західнобудпостач" 5 спецавтомобілів марки MERCEDES-BENZ 3241В (вантажних автобетонорозмішувачів): 1) шасі №WDB9333051L243908. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу AAC 341932, виданого ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві, автомобіль належав ТзОВ "Західнобудпостач" до 11.07.2012 року. У власність ТзОВ "Трансмонолітавто" перейшов згідно довідки-рахунку серія ДПІ № 428431 від 12.07.2012 року та зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 951821 у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, реєстраційний номер ВС8592СР(а.с.41,49); 2) шасі № WDB9333051L242618. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу AAC 341930, виданого ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві, автомобіль належав ТзОВ "Західнобудпостач" до 11.07.2012 року. У власність ТзОВ "Трансмонолітавто" перейшов згідно довідки-рахунку СЕРІЯ ДПІ № 428430 від 12.07.2012 року та зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 951820 у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, реєстраційний номер ВС8593СР(а.с.42, 50); 3) шасі № WDB9333051L241188. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу AAC 341939, виданого ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві, автомобіль належав ТзОВ "Західнобудпостач" до 11.07.2012 року. У власність ТзОВ "Трансмонолітавто" перейшов згідно довідки-рахунку СЕРІЯ ДПІ № 428439 від 12.07.2012 року та зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 951819 у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, реєстраційний номер ВС8594СР(а.с.43, 47); 4) шасі № WDB9333051L242438. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу AAC 341935, виданого ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві, автомобіль належав ТзОВ "Західнобудпостач" до 11.07.2012 року. У власність ТзОВ "Трансмонолітавто" перейшов згідно довідки-рахунку СЕРІЯ ДПІ № 428428 від 12.07.2012 року та зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 951818 у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, реєстраційний номер ВС8596СР(а.с.44, 46); 5)шасі № WDB9333051L240830. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу AAC 341938, виданого ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві, автомобіль належав ТзОВ "Західнобудпостач" до 11.07.2012 року. У власність ТзОВ "Трансмонолітавто" перейшов згідно довідки-рахунку СЕРІЯ ДПІ № 428432 від 12.07.2012 року та зареєстрований згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК 951817 у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району, реєстраційний номер ВС8597СР(а.с.45, 48).

З наявних в матеріалах справи облікових карток АТМ юридичної особи про зняття транспортного засобу з обліку від 11.07.2012 року ДНЗ 11ЕВ5343, ДНЗ 11ЕВ5338, ДНЗ 11ЕВ5334, ДНЗ 11ЕВ5341, ДНЗ 11ЕВ5336 слідує, що власником вантажних автобетонорозмішувачів MERCEDES-BENZ 3241В, придбаних в подальшому ТзОВ "Трансмонолітавто", є саме ТзОВ "Західнобудпостач"(а.с.63-67). Облікові картки містять вказівку на те, що транспортні засоби зняті з обліку для реалізації та ТЗ видано транзитні державні номерні знаки, а також вказівки на номери довідок-рахунків Серії ДПІ № 428431 від 12.07.2012 року, Серії ДПІ № 428430 від 12.07.2012 року, Серії ДПІ № 428439 від 12.07.2012 року, Серії ДПІ № 428428 від 12.07.2012 року, Серії ДПІ № 428432 від 12.07.2012 року, які теж наявні в матеріалах справи(а.с.41-45).

Факт отримання товарно-матеріальних цінностей підтверджується видатковими накладними № 20, № 21, № 22, № 23, № 24 від 12.07.2012 року, податковими накладними № 43, № 44, № 45, № 46 від 12.07.2012 року(а.с.31-40).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про реальність характеру господарських операцій між позивачеам та ТзОВ «Західнобудпостач» з придбання транспортних засобів та використання їх у власній господарській діяльності, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами, первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а тому позивач на законних підставах відніс до складу податкового кредиту за липень 2012 року ПДВ на загальну суму 335236,25 грн., а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Щодо твердження податкового органу про відсутність у більшості податкових накладних коду УКТ ЗЕД товару (транспортних засобів), обов'язковість якого передбачена підпунктом ,,і" пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, то такі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Як слідує з наявних в матеріалах справи копій податкових накладних від 12.07.2012 року № 42, 43, 44, 45, 46 графа 4 - код товару згідно УКТ ЗЕД є заповненою із зазначенням одного і того ж коду УКТ ЗЕД автомобілів MERCEDES-BENZ 3241В - (а.с.36-40).

Доводи відповідача про відсутність у спірного контрагента необхідних умов для досягнення результатів господарської, економічної діяльності, технічного, робітничого персоналу, власних складських приміщень, виробничих активів або інших основних засобів, транспортних засобів самі по собі не є доказом безтоварності господарських операцій за участю цих постачальників; ці доводи є оцінкою контрагента, за дії та поведінку яких позивач не може нести відповідальність. Крім того, у комерційній діяльності виконання поставок товарів, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо).

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2013 року у справі № 2а-10277/12/1370 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін