Справа № 809/3029/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2015 р. № 809/3029/15
16 год. 15 хв. м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі колегії : головуючого - Гундяка В.Д.,
суддів: Боршовського Т.І., Мигалюка Ю.В.,
при секретарі Щербяк В.С.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Микитин І.М.,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення від 30.03.2015 року,-

31.07.2015 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України про визнання протиправним та скасування рішення від 30.03.2015 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача не було жодних правових підстав для прийняття рішення про визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Суд ухвалами від 20.08.2015 та14.09.2015 року замінив первинного відповідача Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України на належного відповідача Міністерство соціальної політики України, та залучив до участі у справі Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги підтримали повністю. Вказали, що вересні жовтні 1986 року ОСОБА_1 в складі бригади на пересувній лабораторії виїжджали в зону відчуження в Київській області для надання медичної допомоги місцевому населенню. Зазначили, що бригада першочергово прибула в Макарівську ЦРЛ, а потім отимала усну вказівку про відрядження в зону відчуження у Іванківському районі. Звернули увагу суду на те, що у 1993 році позивач отримав статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, однак 27.07.2012 УПФУ в м. Болехові йому було повідомлено про припинення виплати пенсії до з`ясування всіх обставин щодо її призначення. Суду пояснили, що відповідачем протиправно проведено перегляд первинного рішення про надання позивачу статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, за відсутності будь-яких прямих доказів, які б підтверджували неправомірність отримання такого статусу. В той же час, статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 було надано ОСОБА_1 за наявності передбачених статтею 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підстав та документів, які їх підтверджують. Просили позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Згідно поданих суду заперечень відповідач позов не визнав та одночасно зазначив, що Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визнано безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, оскільки не підтверджено факт виконання ОСОБА_1 робіт у зоні відчуження. Зокрема, відповідач вказав на те, що поданою довідкою ДСП Чорнобильський спецкомбінат від 13.11.2012 року № 212-5323 не підтверджено обставини, викладені в довідці НВО Припять від 27.03.1998 року № 328 про виконання позивачем робіт в місті Припять в період з 17.09.1986 року по 12.10.1986 року, а листом Іванківської центральної районної лікарні від 24.12.2013 року № 972 також не підтверджено перебування позивача у відрядженні в цей період в Іванківському районі Київської області. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову. Вказав, що така правова позиція третьої особи ґрунтується на мотивах, викладених в поданих суду письмових поясненнях відповідача. Просив в задоволенні позову відмовити.
Свідок ОСОБА_3 суду показав, що у 1986 році перебував у відрядженні у Іванківському районі Київської області по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС разом з ОСОБА_1 . Вказав, що з оперетивних нарад, на яких був присутній свідок, йому відомо про факт відряджень позивача в зону відчуження в Іванківському районі, однак точно населені пункти вказати не може, так як від тих подій пройшов значний проміжок часу.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, взявши до уваги заперечення відповідача та показання свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22.04.1993 року ОСОБА_1 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серії НОМЕР_1 , яке було перереєстровано 29.04.1998 року (а.с.11).
Рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України від 31.03.2015 року, оформленим протоколом № 84 від 31.03.2015 року, визнано безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 в звязку з не підтвердженням факту виконання робіт у зоні відчуження.

Суд вважає таке рішення відповідача необґрунтованим та прийнятим без урахування всіх обставин з огляду на наступне.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон).

Статтею 10 Закону передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесено учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів. До категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи віднесені учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали: у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження в 1987 році - від 1 до 14 календарних днів; у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році (пункт 3 частини 1 статті 14 Закону).

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дійшла висновку, що факт виконання робіт позивачем у зоні відчуження не підтверджено. При цьому, відповідач, приймаючи оскаржене рішення, фактично як нововиявлені обставини взяв до уваги інформацію, викладену в довідках ДСП Чорнобильський спецкомбінат від 13.11.2012 року № 212-5323, якою спростовано обставини, зазначені в довідці НВО Припять від 27.03.1998 року № 329 про виконання ОСОБА_1 робіт в місті Припять в період з 17.09.1986 року по 12.10.1986 року, та лист Іванківської центральної районної лікарні від 24.12.2013 року № 972 щодо не підтвердження перебування позивача у відрядженні в цей період в Іванківському районі Київської області.

В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу головного лікаря Болехівської центральної районної лікарні за №50-к з 17.09.1986 року по 12.10.1986 року позивач вибув

у відрядження в складі бригади пересувної медичної лабораторії як лікар швидкої медичної допомоги в Київську область.

Як вбачається з пояснень позивача та показань свідка з метою надання медичної допомоги з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС бригада виїжджала в зону відчуження. Так ОСОБА_1 в своїх поясненнях зазначив, що під час відрядження перебував у наступних населених пунктах: с. Рудьки, с. Копачі, с. Ізумрудне, с. Корогод, с. Старі Шипилічі, с. Карашин, с. Грузьке та у м. Припять.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 визначено перелік населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема села с. Рудьки, с. Копачі, с. Корогод, с. Старі Шипилічі та м. Припять віднесені до зони відчуження.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 51 від 20.01.1997 року (далі - Порядок) посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Пунктом 10 вказаного Порядку встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Як встановлено колегією суддів, з письмових пояснень відповідача, на засідання Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, були представлені: копії листів ДСП Чорнобильський спецкомбінат від 13.11.2012 № 212-5323, довідка НВО Прип`ять від 27.03.1998 року № 328 (а.с.19); акт робочої групи при Болехівській міській раді по перевірці правильності видачі посідчень «Учасник ліквідації аварії наЧорнобильській АЕС» від 26.08.1997 року (а.с.20); довідка про підвищену заробітну плату Болехівської районної лікарні від 29.03.1993 року № 13 (а.с.16); копія картки-довідки про заробітну плату за 1986 рік (а.с. 17); пояснення позивача; копія особового рахунку; виписка з наказу Болехівської районної лікарні від 27.06.1986 року № 50-к (а.с.15); лист Іванківської центральної районної лікарні Київської області від 24.12.2013 року № 972 (а.с.92).

Інших документів, які були підставою для прийняття оскарженого рішення, з письмових пояснень відповідача, пояснень представника третьої особи в судовому засіданні, відповідач не досліджував.

В силу вимог частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. При цьому, відповідно до частини 2 зазначеної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи зі встановленої вказаними нормами процесуального закону презумпції протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, саме на відповідача - суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів такими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Однак, на переконання суду, із змісту документів, які досліджувалися Комісією зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не можливо дійти до висновку про відсутність законних підстав для прийняття рішення про безпідставну видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Так як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії довідки Болехівської центральної районної лікарні від 29.03.1993 року № 13 зазначено, що ОСОБА_1 виконував роботу в м. Прип`ять в період з 17.09.1986 року по 12.10.1986 року, та йому виплачено заробітну плату по відомості від листопада 1986 року № 192 у сумі 499 крб. 76 коп. з урахуванням коефіцієнта кратності 3 (а.с.16).

Вказана довідка від 29.03.1993 року за №13 підтверджує факт виплати заробітної плати позивачу за виконану ним роботу, пов`язану з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища. Така оплата праці проводилася працівникам, які працювали на роботах в третій, другій та першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох-, двократних розмірах, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи, у відповідності до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР за № 207-7 від 10.06.1986 Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища.

Правомірність видачі вказаної довідки підтверджена актом робочої групи при Болехівській міській раді від 26.08.1997 року.

Враховуючи положення пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 51 від 20.01.1997 року, де мова йде про те, що підставою видачі посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є наявність хоча б одного з вказаних в даному пункті документів, суд вважає, що таким документом є саме довідка Болехівської центральної районної лікарні від 29.03.1993 року № 13.

При цьому суд не приймає до уваги викладені у письмових поясненнях доводи відповідача на певну невідповідність у деяких матеріалах особової справи позивача, які і стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Так судом встановлено, що рішення відповідача щодо безпідставності видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було прийнято фактично за наявності тих самих документів згідно яких ОСОБА_1 було надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Однак вказані документи, як вбачається з письмових пояснень відповідача, були поставлені під сумнів в зв`язку з надходженням на розгляд комісії додаткових матеріалів, а саме довідки НВО Припять від 27.03.1998 року № 328 про виконання позивачем робіт в місті Припять в період з 17.09.1986 року по 12.10.1986 року, оскільки остання підписана не керівником даного підприємства та на день її видачі останнє вже не існувало. Листом Іванківської центральної районної лікарні від 24.12.2013 року № 972 не підтверджено перебування позивача у відрядженні в цей період в Іванківському районі Київської області.

При цьому суд звертає увагу на те, що вказана довідка НВО Припять від 27.03.1998 року № 328 не була згідно пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підставою для видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Окрім цього, з вказаного пояснення відповідача, поданих доказів не можливо встановити факт того, що в Комісії були інші докази, які б спростовували факт перебування позивача у відрядженні в м.Припять чи інших населених пунктах, віднесених до зони відчуження (чи з`ясовано на якій підставі видано наказ про відрядження позивача в м.Київ (Київську область), склад бригади пересувної медичної лабораторії, в роботі якої брала участь позивач згідно пояснень в період з 17.09.1986 року по 12.10.1986 року; чи досліджено документацію, якою оформлялася робота вказаної бригади; чи допитано осіб, які працювали в складі цієї бригади в даний період тощо).

За наслідками судового розгляду суд не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так як останнє прийнято безпідставно, без урахування усіх обставин справи та без дотримання норм чинного законодавства.

В даному випадку, діяльність Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС регулюється Положенням, що затверджене наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 року № 187. Відповідно до п. 1.2 зазначеного Положення, Комісія зобов`язана діяти на основі таких принципів як законність, колегіальність, повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів, обґрунтованість прийнятих рішень, незалежність членів, Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування), компетентність членів Комісії.

Суд ставить під сумнів дотримання відповідачем принципу обґрунтованості, розсудливості та добросовісності при прийнятті оскарженого рішення щодо позивача, і вважає, що за наявних неточностей, недоліків в змісті оформлених документів особової справи позивача, сумнівів щодо достатності та допустимості документів, які відповідач взяв до уваги в спростування обставин, на підставі яких видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії, без їх повної та всебічної перевірки належними та допустимими доказами, Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дійшла передчасного висновку, оскільки не мала достатніх підстав для прийняття рішення від 31.03.2015 року щодо ОСОБА_1 .

При вирішенні даної адміністративної справи, суд також виходив з мотивів того, що в силу частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що узгоджується з встановленою статтею 3 Конституції України основною метою функціонування Держави, згідно якої права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності Держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Частина 2 статті 8 Кодексу зобов`язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який діє на основі Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У преамбулі цієї Конвенції верховенство права визнано як принцип, що об`єднує країни - учасниці Ради Європи. У своїх рішеннях Європейський Суд неодноразово звертається до зазначеного у преамбулі Конвенції принципу і, вважаючи його одним із основоположних принципів функціонування країн-учасниць, надає йому тлумачення при вирішенні справ.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб`єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб`єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 року).

Складовою принципу верховенства права є також вимога юридичної визначеності. Так, у рішенні від 29 червня 2010 р. №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права: Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини).

В силу вказаного принципу, гарантованого пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачати наслідки своєї поведінки і бути впевненими в незмінності свого офіційно визнаного статусу, придбаних прав і обов`язків.

Так, як було встановлено судом вище, позивач 22.04.1993 року отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, і до 01.08.2012 року користувався всіма правами, пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і передбачені статусом учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

В даному випадку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову також із тих мотивів, що в порушення принципу правової визначеності як складової засади верховенства права, яка визначає критерії відповідальності Держави перед особою за свою діяльність, Відповідачем за не доведення факту існування вагомих й непереборних обставин, які б підтверджували безпідставність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, фактично ретроспективно провів ревізію рішення компетентного органу Держави про надання ОСОБА_1 такого статусу.

З огляду на встановлені судом вище обставини щодо передчасності висновків Комісії, виходячи з передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій захисту прав людини, суд дійшов висновку при прийнятті постанови в цій адміністративній справі належить застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для позивача, та витлумачити всі спірні обставини на його користь.

Таким чином, суд вважає, що рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 31.03.2015 року в частині визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 є протиправним, а тому його належить скасувати.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, а позов таким, що підлягає до задоволення.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст. 10, 14 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106, постанови Ради Міністрів УРСР за № 207-7 від 10.06.1986 Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, які зайняті на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 51 від 20.01.1997 року, керуючись ст.ст.11, 71, ч.1 ст. 72, ст. 86, ч.4 ст.128, ст.160, ст.162, КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України від 31.03.2015 року про визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. сплачених судових витрат.

Згідно ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Гундяк В.Д.

Судді: Боршовський Т.І.

Мигалюк Ю.В.

Постанова виготовлена в повному обсязі 15.12.2015 року.