Справа № 813/4038/13-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Справа № 876/7549/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джула В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року за позовом Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця» до Державної фінансової інспекції у Львівській області, Державної фінансової інспекції в Донецькій області про скасування обовязкових вимог,

в с т а н о в и в :

У травні 2013 року Державне територіально-галузеве обєднання «Львівська залізниця» (далі ДТГО «Львівська залізниця») звернулося в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати обовязкові вимоги за результатами ревізії Державної фінансової інспекції (далі ДФІ) у Львівській області № 06-15/3204 від 24.04.2013 р. як такі, що не відповідають чинному законодавству, в частині п.п.2, 3, 5, 6, 7, 8, 9,10, 11, 12, 13, 14, 15,16, 18, 20, 21, 22, 26 вказаної вимоги.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2015 р. позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано прийняті ДФІ у Львівській області вимоги № 06-15/3204 від 24.04.2013 р. в частині відкоригування (поновлення) в обліку вартості активів шляхом збільшення їх вартості щодо 17304,17 тис.грн. з приводу нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробництві, в результаті чого до елементу операційних витрат «амортизація» безпідставно включена нарахована амортизація; відкоригування в обліку вартості активів шляхом зменшення їх вартості на суму 47042,73 тис.грн. з приводу завищення вартості активів (основних засобів) по структурним підрозділам внаслідок обліку на балансі підприємства приватизованих квартир; відображення в обліку дебіторської заборгованості на суми фактично понесених витрат в розмірі 4174,23 тис.грн. з приводу заниження вартості активів - дебіторської заборгованості Білоруської залізниці та винуватця катастрофи ЧАО «АзовЕлектроСталь» на суми фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, які визнані уповноваженими на те посадовими особами. В іншій частині у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, її оскаржила ДФІ у Львівській області. Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» орган державного фінансового контролю має право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги. Відповідно скасовані судом три вимоги, що містяться у листі від 24.04.2013 р. є законними. Апелянт зазначає, що відокремленими підрозділами позивача було передано в безоплатне користування стороннім юридичним особам (медичним закладам) обладнання, яке обліковується на їхньому балансі. Витрати, повязані з нарахуванням щомісячної амортизації на обладнання, яке передано у безоплатне користування медичним закладам, в бухгалтерському обліку структурних підрозділів відноситься на інші операційні витрати. При цьому, фінансовим планом не передбачено утримання медичного обладнання, переданого іншим стороннім юридичним особам (медичним закладам). Також, за результатами ревізії встановлено завищення витрат внаслідок нарахування амортизації у завищених розмірах на загальну суму 16 811 458,81 грн., в тому числі по відокремлених підрозділах ДГТО «Львівська залізниця». На ВП «Локомотивне депо Львів» відповідно до маршрутних листів, які є підставою для експлуатації локомотивів, окремі тепловози значних період часу не залучались до виробництва (надання послуг). Згідно наданої довідки вказані тепловози виведені з експлуатації у звязку з несправністю та очікуванням капітальних ремонтів. Тому, в порушення вимог ч.1 ст.9 Закону Україні «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.145.1.2 п.145.1 ст.145 Податкового кодексу України (далі ПК України), п.8.3.8 Наказу про облікову політику, локомотивним депо зайво нараховано амортизацію на тепловози, які виведені з експлуатації у звязку із закінченням терміну служби та переведені в «простоюючи локомотиви в очікуванні ремонту». Теж саме по ВП «Локомотивне депо «Львів-Захід», ДП Локомотивне депо «Здолбунів». По ВП «Управління будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд № 5» встановлено, що станом на 30.09.2012 р. на балансі обліковуються транспортні засоби, які підприємством не використовуються тривалий час, на які нараховано амортизацію, що призвело до збільшення витрат на збільшення непокритих збитків. Крім того, подальшою ревізією даного питання по ВП «Тернопільська дистанція колії» встановлено, що внаслідок наявності в обліку підрозділу приватизованих квартир, в період, який підлягає ревізії, неправомірно було проведено розрахунок індексації балансової вартості житлового фонду, як наслідок підрозділом зайво нараховано амортизаційні відрахування. Щодо скасування вимоги в частині відкоригування в обліку вартості активів шляхом зменшення їх вартості на суму 47042,73 тис.грн., з приводу завищення вартості активів (основних засобів) по структурним підрозділам внаслідок обліку на балансі підприємства приватизованих квартир, апелянт зазначає, що значна кількість квартир житлового фонду приватизована, які не відповідають критерії активу, а підстави продовжувати відображення приватизованого житла на балансі підприємства (його колишнього власника) відсутні. Тому вважає, що ДТГО «Львівська залізниця» завищено вартість активів (основних засобів) по БМЕУ-1 та структурними підрозділами, що входять до складу Служби колії. Щодо скасування вимоги в частині відображення в обліку дебіторської заборгованості на суми фактично понесених витрат з приводу заниження вартості активів дебіторської заборгованості Білоруської залізниці та винуватця катастрофи ЧАО «АзовЕлктроСталь» на суми фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, які визнані уповноваженими на те посадовими особами, апелянт зазначає, що ДТГО «Львівська залізниця» проведено покриття витрат сторонньої юридичної особи - Білоруської залізниці в порушення вимог ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та інших під нормативних актів при відсутності в обліку дебіторської заборгованості. Крім того, занижено вартість активів дебіторської заборгованості Білоруської залізниці, внаслідок чого недоотримано доходи на суми фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, які визнані уповноваженими на те посадовими особами та судом. Вказане призвело до збитків (матеріальної шкоди) підприємству. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а в іншій частині залишити без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що на виконання п.2.7 Плану контрольно-ревізійної роботи на IV квартал 2012 року ДФІ України на підставі направлень на проведення ревізії, ревізійною групою працівників ДФІ в Донецькій області була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності ДТГО «Львівська залізниця» та його структурних підрозділів за період з 01.04.2010 р. по завершений звітний період 2012 року, за результатами якої складено акт № 05-21/05 від 21.03.2013 р.

На підставі висновків акта ревізії, відповідно до п.7 ч.1 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» на адресу начальника ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_1 було направлено вимогу № 06-15/3204 від 24.04.2013 р. «Про обовязкові вимоги за результатами фінансово-господарської діяльності» та встановлено термін подання на адресу ДФІ у Львівській області інформації про їх виконання до 27.05.2013 р.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обовязкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки, оскільки вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання, а що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Стосовно вимоги про відкоригування (поновлення) в обліку вартості активів шляхом збільшення вартості активів в частині 33882,32 тис.грн. з приводу нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробництві, в результаті чого до елементу операційних витрат «амортизація» безпідставно включена нарахована амортизація, суд зазначив, що контролюючий орган без достатніх на те правових підстав прийшов до висновку про те, що позивачем не у відповідності до норм чинного законодавства здійснювалось нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробництві. З приводу амортизації транспортних засобів, то в акті перевірки не зазначено, які саме транспортні засоби невірно амортизовані, не ідентифіковано таких, що вказує на недотримання контролюючим органом при прийнятті спірних вимог критерію обґрунтованості свого рішення і у свою чергу виключає можливість суду надати обєктивну оцінку вимозі відповідача у цій частині. Щодо вимог, які стосуються обліку на балансі підприємства приватизованих квартир та їх амортизації, суд першої інстанції зазначив, що позивачем правомірно обліковувались як основні засоби на рахунку 10 приватизованих квартир у відомчих будівлях, а тому правомірним є їх амортизація. Щодо вимоги про відображення в обліку дебіторської заборгованості на суми фактично понесених витрат в розмірі 4174,23 тис.грн. з приводу заниження вартості активів - дебіторської заборгованості Білоруської залізниці та винуватця катастрофи ЧАО «АзовЕлектроСталь» на суми фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, які визнані уповноваженими на те посадовими особами, суд прийшов до висновку про необґрунтованість такої.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Стосовно вимоги про відкоригування (поновлення) в обліку вартості активів шляхом збільшення вартості активів в частині 33882,32 тис.грн. з приводу нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробництві, в результаті чого до елементу операційних витрат «амортизація» безпідставно включена нарахована амортизація (п.20 вимог).

У відповідності до положень абзацу першого частини 2 статті 75 Господарського кодексу України, основним плановим документом державного комерційного підприємства є фінансовий план, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Позивач займається медичною практикою, здійснює медичну допомогу та надає медичні послуги через відповідні установи, які знаходяться у підпорядкуванні Залізниці, та відокремлені підрозділи, витрати на які затверджені фінансовими планами, що підтверджується наказом «Про затвердження Облікової політики Державної адміністрації залізничного транспорту України» № 384-Ц від 26.07.2007 р., наказом «Про затвердження Облікової політики ДТГО «Львівська залізниця» № 216/в.о.Н від 07.04.2009 р. та статутом обєднання.

Фінансовими планами ДТГО «Львівська залізниця» на 2010-2012 роки Кабінетом Міністрів України та ОСОБА_2 інфраструктури України затверджені витрати на утримання медичних закладів, в тому числі амортизаційні відрахування медичного обладнання, переданого відомчим медичним закладам ДТГО «Львівська залізниця». Сума витрат затверджена у складі інших операційних витрат у рядку 16/4/6 «інші витрати операційної діяльності» розділу 6 таблиці 5 фінансового плану позивача.

Враховуючи те, що необоротні активи не були відчужені, а передані в користування відомчим медичних закладам, то відповідно, вони залишилися в обліку дирекцій залізничних перевезень як активи балансу, і нарахування амортизації здійснюється згідно вимог П (С)БО 7 «Основні засоби» протягом всього строку корисного використання.

Облік необоротних активів регламентується П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 92 від 27.04.2000 р., зареєстрованого в ОСОБА_2 юстиції України 18.05.2000 р. за № 288/4509.

Відповідно до п.22, п.23 П(С)БО 7 «Основні засоби», обєктом амортизації є вартість, яка амортизується, і нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) обєкта, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього обєкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Договорами про співпрацю та організацію взаємовідносин по забезпеченню медичного обслуговування з додатковими угодами та інвентарними картками обліку основних засобів, витягами з журналів, договорами позичок та договорами безоплатного користування майном з інвентарними картками і актами приймання-передачі, підтверджується те, що необоротні активи (медичне обладнання) не було відчужено, а передано і користування відомчим медичним закладам. Тобто заборони щодо нарахування амортизації на зазначене медичне обладнання, яке залізниця використовує для здійснення соціальних функцій, нормативними документами з ведення бухгалтерського обліку не передбачено.

Нарахування амортизаційних відрахувань на обєкти медобладнання проводяться на рахунку обліку витрат операційної діяльності (рахунок 94) відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 318 від 31.12.1999 р., зареєстрованого в ОСОБА_2 юстиції України 19.01.2000 р. за № 27/4248, а також згідно фінансового плану.

Таким чином в фінансових планах залізниці витрати з амортизації медобладнання передбачені і затверджені у складі витрат іншої операційної діяльності.

Отже, контролюючий орган без достатніх на те правових підстав прийшов до висновку про те, що позивачем не у відповідності до норм чинного законодавства здійснювалось нарахування амортизації на основні засоби, які не використовуються у виробництві.

Крім того, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновки контролюючого органу, з приводу безпідставного амортизування зазначених локомотивів, є обґрунтованими наведеними нормами чинного законодавства та внутрішніми відомчими наказами, оскільки згідно телеграм ДТГО «Львівська залізниця» такі локомотиви вводились в стан «простоюючи несправних локомотивів, що потребують значного відновлення», відповідно до наказу Укрзалізниці № 296 від 20.06.2011 р.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив з приводу амортизації транспортних засобів, що в акті перевірки не зазначено, які саме транспортні засоби невірно амортизовані, не ідентифіковано таких, що вказує на недотримання контролюючим органом при прийнятті спірних вимог критерію обґрунтованості свого рішення, і у свою чергу виключає можливість суду надати об'єктивну оцінку вимозі відповідача у цій частині. Дана обставина не була спростована в ході апеляційного розгляду справи.

Стосовно вимоги про відкоригування в обліку вартості активів шляхом зменшення їх вартості на суму 47042,73 тис.грн. з приводу завищення вартості активів (основних засобів) по структурним підрозділам внаслідок обліку на балансі підприємства приватизованих квартир (п.22 вимог).

ДФІ у Львівській області вважає, що внаслідок наявності на балансі житлових будинків у яких частково є приватизовані квартири фізичних осіб позивачем безпідставно завищено вартість активів (основних засобів) на вартість цих квартир та здійснено їх амортизацію.

ОСОБА_2 фінансів України № 31-34000-10-16/20641 від 29.07.2009 р. зазначено що, вартість приватизованих квартир в багатоквартирних будинках, що не передані на баланс іншої юридичної особи, відповідно до Методичних рекомендацій з перенесення сальдо рахунків і субрахунків попереднього плану рахунків бухгалтерського обліку виробничо-господарської діяльності обєднань, підприємств і організацій на рахунки і субрахунки плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 291 від 30.11.1999 р. (лист ОСОБА_2 фінансів України від 04.02.2000 р. № 18-424), відображається на субрахунку 1031 «Приватизований житловий фонд» рахунку 10 «Основні засоби».

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Приватизований громадянином житловий фонд (квартира, будинок, кімната в гуртожитку), на підставі рішень відповідних органів приватизації, передається громадянину у власність і оформляється свідоцтвом про право власності на дане майно.

Передана у власність квартира, будинок, кімната в гуртожитку не є підставою для списання його з балансу балансоутримувача - підприємства у повному господарському віданні або в оперативному управлінні якого перебувають житлові будинки.

Порядок передачі квартир у власність громадян проводиться за правилами, визначеними наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992 р. «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян».

Передача (списання) житлового фонду з балансу державних підприємств проводиться двома способами : передачею житлового комплексу (будинку) на баланс обєднання співвласників багатоквартирного будинку відповідно до Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» та Постановою КМУ «Про реалізацію Закону України», «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» та передачею житлового комплексу (будинку) в комунальну власність відповідно до Закону України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» та Постанови КМУ «Про затвердження положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував в повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій».

Як вірно вказав суд першої інстанції у своїй постанові, даними нормативними актами не встановлено право передачі квартири як окремого обєкта нерухомого майна, а проводиться тільки в складі житлового комплексу багатоквартирного будинку.

Суд першої інстанції вірно встановив та підтверджується матеріалами справи, що на балансі ВП «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління № 1» перебуває 23 житлових будинки (514 квартир), в яких фізичними особами приватизовано 461 квартира. Приватизація квартир в житлових будинках проводилась на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і не дає підстав для зняття даних квартир з балансу підрозділу. Приватизовані квартири можуть бути і будуть зняті з балансу підрозділу тільки при передачі будинку в комунальну власність відповідно до Закону України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності».

Враховуючи вищенаведене, підприємство зобовязано нараховувати амортизацію на вартість необоротних активів, а саме приватизованого житлового фонду, який перебуває у повному господарському віданні залізниці, відповідно до п.22 П(С)БО 7 «Основні засоби», а нарахована амортизація віднесена на витрати відповідно до п.30 П(С)БО 7.

Вартість окремих приватизованих квартир, які перебувають у повному господарському віданні залізниці та обліковуються в вищевказаних відокремлених підрозділах підлягає індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України № 163 від 09.03.1995 р. «Про проведення індексації балансової вартості обєктів житлового фонду» станом на 1 січня 2011 та 2012 років, оскільки методика, затверджена вказаною Постановою поширюється на всі житлові будинки та належні до них будівлі та споруди незалежно від форм власності.

Відповідно до п.19 П(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 92 від 27.04.2000 р., індексація проведена та зарахована до складу додаткового капіталу правомірно.

Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обєкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Виходячи із зазначеного житлові будинки, споруди, в тому числі квартири належать до обєктів нерухомого майна (лист ОСОБА_2 фінансів України № 17/3-06/538-11798 від 27.07.2008 р.).

Відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 92 від 27.04.2000 р. та «Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів», затверджених наказом ОСОБА_2 фінансів України № 561 від 30.09.2003 р., основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю в сумі сплаченій постачальникам.

Таким чином, відповідно до вищенаведеного, придбана залізницею квартира зараховується підприємством на баланс, як обєкт нерухомого майна та обліковується на бухгалтерському рахунку 1032 «Будівлі, споруди».

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Цим Законом визначено, що приватизація державного житлового фонду проводиться шляхом відчуження такого фонду на користь громадян України.

Обєктами приватизації є квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизований громадянином житловий фонд (квартира, будинок, кімната в гуртожитку), на підставі рішень відповідних органів приватизації, передається громадянину у власність і оформляється свідоцтвом на право власності на дане майно.

Передана у власність квартира, будинок, кімната у гуртожитку не є підставою для списання її з балансу балансоутримувача - підприємства у повному господарському віданні або в оперативному управлінні якого вони перебувають.

У листі ОСОБА_2 фінансів України № 18-424 від 04.02.2000 р. щодо Методичних рекомендацій з перенесення сальдо рахунків і субрахунків попереднього плану рахунків бухгалтерського обліку виробничо-господарської діяльності обєднань, підприємств і організацій на рахунки і субрахунки плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 291 від 30.11.1999 р. встановлено, що субрахунок 01-3 «Приватизований житловий фонд» старого плану рахунків переноситься на субрахунок 1031 «Приватизований житловий фонд» нового плану рахунків.

Отже, приватизовані квартири в багатоквартирному будинку у разі приватизації їх громадянином в бухгалтерському обліку відображаються записом Дт 1031 «Приватизований житловий фонд» Кт 1032 «Будівлі, передавальні пристрої невиробничої сфери». Це підтверджує і лист ОСОБА_2 фінансів України № 31-34000-20-10/15050 від 24.07.2007 р.

Своїм листом № 31-34000-10-16/20641 від 29.07.2009 р. ОСОБА_2 фінансів України на запит щодо відображення в бухгалтерському обліку операцій з передачі приватизованих квартир повідомляє, що вартість приватизованих квартир в багатоквартирних будинках, що не передані на баланс іншої юридичної особи, відповідно до Методичних рекомендацій з перенесення сальдо рахунків і субрахунків попереднього плану рахунків бухгалтерського обліку виробничо-господарської діяльності обєднань, підприємств і організацій на рахунки і субрахунки плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобовязань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 291 від 30.11.1999 р. (лист ОСОБА_2 фінансів України № 18-424 від 04.02.2000 р.), відображається на субрахунку 1031 «Приватизований житловий фонд» рахунку 10 «Основні засоби». Амортизація приватизованого житлового фонду балансоутримувачем як підприємством, діяльність якого не спрямована на відновлення такого фонду, відображається в порядку, передбаченому п.30 П(с)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом ОСОБА_2 фінансів України № 92 від 27.04.2000 р. ( із змінами і доповненнями), а саме суму нарахованої амортизації всі підприємства відображають збільшенням суми витрат підприємства і зносу основних засобів. Організації, звичайна діяльність яких не спрямована на відновлення житлових будинків та інших будівель, можуть також суму нарахованої амортизації відображати як зменшення додаткового статутного капіталу.

ОСОБА_2 фінансів України № 31-34000-20-10/15050 від 24.07.2007 р. розяснено, що приватизовані квартири виключаються з активів підприємства лише у разі їх передачі в складі житлового комплексу на баланс обєднання співвласників багатоквартирного будинку або на баланс іншої юридичної особи на підставі акта приймання-передачі житлового комплексу.

Таким чином, надане розяснення ОСОБА_2 фінансів України передбачає передачу приватизованих квартир на баланс інших юридичних осіб тільки в складі багатоквартирного будинку, а передача приватизованих квартир як окремого майна нормативними документами на даний час не врегульована, а отже підстави для списання з балансу приватизованих квартир відсутні.

Колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги контролюючого органу в частині, що стосуються обліку на балансі підприємства приватизованих квартир та їх амортизації є протиправними та такими, що не відповідають зазначеним нормам та розясненням компетентного органу у сфері фінансової політики держави.

Стосовно вимоги про відображення в обліку дебіторську заборгованість на суми фактично понесених витрат в розмірі 4174,23 тис. грн. з приводу заниження вартості активів - дебіторської заборгованості Білоруської залізниці та винуватця катастрофи ЧАО «АзовЗлектроСталь» на суми фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, які визнані уповноваженими на те посадовими особами (п.26 вимог).

В акті перевірки зазначено, що підприємством занижено дебіторську заборгованість внаслідок чого не отримано доходи на суми фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, які визнані уповноваженими на те посадовими особами та судом.

У відповідності до п.5 П(С)БО 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого Наказом ОСОБА_2 фінансів України № 237 від 08.10.1999 р., зареєстрованого в ОСОБА_2 юстиції України №725/4018 від 25.10.1999 р., дебіторська заборгованість визнається активом, якщо існує ймовірність отримання підприємством майбутніх економічних вигод та може бути достовірно визначена її сума.

В матеріалах справи наявні висновок № 721/4045 від 14.11.2014 р. та пояснення № НПЕ-10/62 від 15.06.2015 р., зі змісту яких вбачається, що у судах триває спір між позивачем та ДП «Білоруська залізниця» про стягнення збитків внаслідок транспортної події, що ставить під сумнів отримання підприємством майбутніх економічних вигод та можливості достовірного визначення її суми.

Таким чином, без документу Білоруської залізниці, яким вона визнає свою вину у спричиненні аварії або без рішення суду, яким така вина була встановлена, а також присуджена конкретна сума відшкодування, Львівська залізниця не мала підстав визнавати дебіторську заборгованість на суму фактично понесених витрат з ліквідації катастрофи, оскільки в даному випадку не існує ймовірності отримання підприємством відшкодування збитків від ймовірного винуватця катастрофи, а також не може бути достовірно визначення їх сума.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені збитки не можуть на час перевірки визнаватись активом. Таке можливе лише після прийняття судового рішення у згаданому спорі, а тому висновки контролюючого органу щодо згаданої вимоги є не обґрунтованими.

Стосовно решти висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що такі в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалися, у звязку з чим апеляційний суд не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржено особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Вказані твердження відповідають розясненням, наведеним в п.п.13.1 та 13.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2015 року по справі № 813/4038/13-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 25.12.2015 р.