Справа № 815/6750/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6750/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року 17 год. 35 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Одеській області, ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.11.2015 року № 1311, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Одеській області, ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 04.11.2015 року № 1311, поновлення на посаді та стягнення середнього грошового забезпечення.

Ухвалою від 27.11.2015 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Начальника Головного управління МВС України в Одеській області генерал-майора міліції ОСОБА_2 № 1311 від 04.11.2015 р. по особовому складу (далі - Наказ), лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-225733). слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, згідно з пунктом 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Відповідно до тексту оскаржуваного наказу позивача було звільнено у запас Збройних сил згідно з пунктом 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Так, згідно п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п. 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Позивач вказує на те, що, відповідач не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі в органах внутрішніх справ та не отримував відмови позивача від проходження служби в поліції.

Також позивач із посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. 42 КЗпП, зазначив, що відповідачу необхідно було у випадку наявності в МВС (на підприємстві) відкритих вакансій, запропонувати позивачу вакантну посаду. Таким чином, відповідач недотримався вищезазначених вимог Закону, що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення, та як наслідок такий наказ має бути скасований.

Окрім того, позивач вказує на те, що на підтвердження його бажання проходити подальшу службу в органах внутрішніх справ (Національної поліції) свідчить відсутність у відповідача відповідної відмови з його боку, а також заява позивача про прийняття на службу до поліції та призначення його на рівнозначну посаду, а саме на посаду слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 20.11.2015 року.

У звязку з викладеним, позивач вважає, що його звільнення з займаної посади суперечить вимогам Конституції України та іншим законам України як і не прийняття його на службу до Національної поліції з призначенням на рівнозначну посаду.

Позивач та його представник у судове засідання 21.12.2015 року зявились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління МВС України в Одеській області генерал-майора міліції ОСОБА_2 № 1311 від 04.11.2015 р. «По особовому складу» про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-225733). слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, згідно з пунктом 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів);

поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1, іпн.: НОМЕР_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 р. по день фактичного поновлення на службі;

допустити негайне виконання постанови суду, в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ па посаді слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, а також в частині стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Представник відповідача - ГУ МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія) у судове засідання 21.12.2015 року зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, в тому числі посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях наданих до суду, зазначив, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Представник відповідача - ГУ Національної поліції в Одеській області у судове засідання 21.12.2015 року не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. 15.12.2015 року надав до суду заперечення проти позовної заяви, згідно яких просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Так, статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі - Закон) встановлене, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки-і порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно зі статтею 47 Закону призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Статтею 51 Закону передбачено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі обєктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

Основними повноваженнями поліцейської комісії є: проведення відбору (конкурсу) на службу в органи (заклади, установи) поліції, крім прийому на навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських; проведення конкурсу для призначення на вакантну посаду.

Порядок діяльності поліцейських комісій визначається Міністром внутрішніх справ України з урахуванням положень цього Закону.

Як закріплено у ст. 52 Закону з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обовязки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс).

Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на прийняття на службу та зайняття вакантної посади.

Конкурс проводиться відповідно до Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади (далі - Типовий порядок проведення конкурсу), що затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Як зазначив представник відповідача, на момент розгляду адміністративної справи конкурсна комісія ГУНП В Одеській області не створена, також Міністерством внутрішніх справ України не були затверджені Типовий порядок проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, а також Порядок діяльності поліцейських комісій. Після початку роботи поліцейських комісій, а також затвердження відповідної нормативної бази, Головне управління буде розглядати заяви щодо прийняття на службу до поліції та оголошувати в порядку встановленому законодавством України відповідні конкурси. Окрім того, головне управління Національної поліції в Одеській області зазначило, що повноваження ГУНП щодо прийому на службу до Національної поліції і безпосередньо на службу до Головного управління є дискреційними повноваженнями, і реалізуються ГУНП на власний розсуд за наявності такої необхідності, з урахуванням відповідних потреб. Також, представник відповідача вказує на те, що ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області, позивач ніколи не проходив службу в ГУНП в Одеській області, просить поновити його (фактично призначити) на посаду слідчого в підрозділ поліції, де він не працював, в порушення існуючої процедури регламентованої Законом України «Про національну поліцію України», а не поновити на посаді, з якої його було звільнено.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом слугував наказ Головного управління МВС України в Одеській області від 04.11.2015 №1311, яким ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ України 06.11.2015 у звязку зі скороченням штатів. Сторонами не заперечувалось, що на момент видання спірного наказу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та мав спеціальне звання лейтенанта міліції.

Так, спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 та в редакції 07.11.2015, де ст. 1 цього Закону визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Відповідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця. Крім того, згідно положень ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію"передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015. Однак, під час розгляду адміністративної справи судом не було встановлено а сторонами надано доказів звернення позивача із відповідною заявою станом на 07.11.2015.

Суд також зазначає, що не бере до уваги доводи Позивача про те, що на підтвердження його бажання проходити подальшу службу в органах внутрішніх справ (Національної поліції) свідчить відсутність у відповідача відповідної відмови з його боку, а також заява позивача про прийняття на службу до поліції та призначення на рівнозначну посаду, а саме на посаду слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 20.11.2015 року, оскільки таку заяву позивач подав вже після прийняття наказу від 04.11.2015 року № 1311 про звільнення.

Отже, ГУМВС України в Одеській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 № 1311 щодо звільнення позивача через скорочення штатів на підставі пп."г" п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, суд вважає її безпідставною, оскільки поновлення на посаді працівника, з якої останній не був звільнений, жодним нормативно-правом актом України не передбачено.

Крім того, згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно у Роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 25.01.2011 "Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації" також зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів".

Оскільки позивача не переведено та не призначено в новоутворений орган, підстави для поновлення його на посаді слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 р. по день фактичного поновлення на службі, суд зазначає, що вона є похідною та задоволенню також не підлягає.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні у справі докази у їх взаємному звязку, суд дійшов висновку, що відповідачами не було порушено прав позивача при прийнятті рішення щодо його звільнення з урахуванням всіх критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 2 КАС України, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представників відповідачів суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_4 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Одеській області, ГУ МВС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління МВС України в Одеській області генерал-майора міліції ОСОБА_2 № 1311 від 04.11.2015 р. «По особовому складу» про звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-225733), слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, згідно з пунктом 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів), поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Київського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області та стягнення середнього грошового забезпечення відмовити повністю.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина