Справа № 607/18146/15-а
Суддя: Грицак Р. М.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.01.2016 Справа №607/18146/15-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Грицака Р.М.,

за участю секретаря Палашовської У.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Тернопільському районі про визнання неправомірними дій щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років та зобовязання вчинити дії. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15 червня 2015 року він звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі із заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак за рішенням комісії №11 від 18.06.2015 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років згідно п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 2 березня 2015 року №213 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», відповідно до яких з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України», а відповідно пенсії в порядку та на умовах визначених зазначеним законами не призначаються. Позивач вважає, що дії відповідача, щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугою років, є незаконними, а тому просить визнати їх протиправними; скасувати, як незаконне рішення комісії ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії від 18.06.2015р. №11; зобовязати відповідача призначити йому пенсію з 15.06.2015 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі в судовому засіданні позову не визнав та подав суду письмове заперечення в якому зазначає, що з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалися відповідно до Закону України «Про прокуратуру», відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, тому, з 1 червня 2015 року не здійснюється ні призначення, ні перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Тому вважає, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відсутні, а дії управління правомірні, відповідно просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з наданими письмовими запереченнями, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено і позивача, встановлено приписами ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-12 та приписами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII. Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону «Про прокуратуру»№ 1789-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років. Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Таким чином, до стажу роботи який дає право на призначення пенсії позивачу зараховується як час роботи на прокурорських посадах так і половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Як вбачається із записів трудової книжки серії АА №254483 виданої 04.03.2014 року, станом на 15 червня 2015 року вислуга років ОСОБА_1, що дає право на пенсію становить 22 роки та 5 днів, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 15 років 9 місяців та 1 день. Вказана обставина відповідачем не заперечується та в силу положень ч. 3 ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню. 15.06.2015р. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Рішенням комісії ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі по розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України №11 від 18.06.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, Однак, такі висновки відповідача суд вважає такими що не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними враховуючи наступне. Згідно з частиною другою статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Отже, позовні вимоги щодо зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію з 15 червня 2015 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60 відсотків від середньомісячного заробітку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання ж відповідача на те, що з 1 червня 2015 року не здійснюється ні призначення, а ні перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, а саме відповідно до Закону України «Про прокуратуру», суд вважає безпідставним, оскільки на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року норма статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, не втратила чинності, а продовжувала діяти до 15 липня 2015 року. Поряд з цим, на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури уже було врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII ( далі Закон №1697-VII) відповідно до прикінцевих положень якого норми щодо пенсійного забезпечення працівників прокуратури набули чинності 15 липня 2015 року. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років. Згідно з частиною 2 статті 86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. Таким чином, на зміну вимог статті 50-1 Закону «Про прокуратуру»№ 1789-ХІІ набули чинності положення статті 86 Закону №1697-VII «Про прокуратуру», відповідно до яких в повній мірі збережено право працівників прокуратури на пенсійне забезпечення за вислугою років. При цьому, положення статті 86 Закону «Про прокуратуру» №1697-VII аналогічні приписам статті 50-1 Закону «Про прокуратуру»№ 1789-ХІІ щодо періоду роботи який зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугою років та розміру пенсійного забезпечення. Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, ОСОБА_4 державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13). Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року, яким скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, належними засобами доказування, правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, суд присуджує на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 487,20 гривень з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 69-72, 158-163, 185 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про прокуратуру», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» -неправомірними.

Скасувати рішення комісії ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі №11 від 18.06.2015 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»

Зобов'язати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Тернопільському районі призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 15.06.2015 року відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Стягнути з державного бюджету України в користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Р.М.ГРИЦАК