Справа № 202/7691/15-а
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/7691/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 січня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Індустріальної у місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобов'язання зняти з квартири статус службової, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним адміністративним позовом, позивач зазначає, що на підставі посвідчення № 57 від 02.02.1981 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, отримала в користування службову житлову площу, яка складається з однієї кімнати 18,8 кв.м. та розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира була надана їй як працівнику ЖЕУ-21, де вона працювала двірником у період з 05.01.1979 року по 02.02.1984 року. 23 березня 2015 року Комунальне виробниче житлового ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська (правонаступник ЖЕУ-21) звернулося до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про виключення вищевказаної квартири з числа службових та видачу їй ордера, але своїм листом від 27.08.2015 року за № 4/6-1871 департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради повідомив про відсутність підстав для розгляду питання щодо виключення спірної квартири з числа службових, посилаючись на те, що стаж її роботи на підприємстві складає менше 10 років. Позивач вважає відмову Дніпропетровської міської ради у виключенні квартири з числа службових незаконною, так як потреба у використанні даного житла як службового, на її думку, відпала з часу припинення нею трудових відносин з підприємством. Крім того, є наявним клопотання підприємства про виключення квартири з числа службових. У зв'язку з тим, що квартира має статус службової, вона не має можливості скористатися правом на приватизацію цього житла. За цих підстав позивач просить визнати дії Дніпропетровської міської ради неправомірними та зобов'язати відповідачів зняти зі спірної квартири статус службової.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Відповідач - Дніпропетровська міська рада явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача - виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, але надав свої письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що відмова департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради у виключенні спірної квартири з числа службових відповідає нормам чинного законодавства, оскільки позивач відпрацювала на підприємстві менше 10 років та потреба у використанні цього житла як службового не відпала.

Представник третьої особи - Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району м. Дніпропетровська в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за наступних підстав:

Судом встановлено, що на підставі посвідчення на право зайняття службової житлової площі № 57 від 02.02.1981 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1 була надана службова площа 18,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на період роботи двірником ЖЕУ-21.

Як вбачається з даного посвідчення, позивач була попереджена про те, що у випадку припинення роботи у вказаній організації службова жила площа повинна бути звільнена у 10-денний строк разом із усіма мешканцями без надання іншої житлової площі.

Припинивши трудові відносини з підприємством, ОСОБА_1 разом із членами своєї сім'ї - сином ОСОБА_3, службове житло не звільнила та продовжує в ньому проживати по теперішній час. Питання щодо їх виселення з даного житла не розглядається.

23 березня 2015 року Комунальне виробниче житлового ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська як правонаступник ЖЕУ-21, з яким позивач перебувала у трудових відносинах, звернулося до Дніпропетровської міської ради з клопотанням про виключення вищевказаної квартири з числа службових та видачу позивачу ордера на дану квартиру.

6 липня 2015 року Комунальне виробниче житлового ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська додатково направило на адресу Дніпропетровської міської ради в особі КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» документи для вирішення питання щодо виключення квартири АДРЕСА_2 з числа службових.

Але листом департамента корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради від 27.08.2015 року за № 4/6-1871 було повідомлено, що правові підстави для розгляду питання щодо виключення квартири АДРЕСА_3 з числа службових відсутні, оскільки згідно копії трудової книжки стаж роботи ОСОБА_1 в комунальних підприємствах з обслуговування житлового фонду міста на посаді двірника, яка віднесена до переліку категорій працівників, яким може бути надано службове жиле приміщення, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37, складає менше 10 років.

Заявляючи вимоги про визнання неправомірними дій Дніпропетровської міської ради, які полягають у відмові щодо розгляду питання про виключення квартири з числа службових, та зобов'язання відповідачів зняти зі спірної квартири статус службової, позивач посилається на те, що такими діями порушується її право на приватизацію житла, оскільки є наявним клопотання підприємства про виключення вказаного житла з числа службового та потреба в його подальшому використанні як службового відсутня.

Проте суд вважає, що такі позовні вимоги позивача не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до 1 статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Статтею 124 ЖК України встановлено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, пенсіонери по старості тощо.

Згідно з частиною 1 статті 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 Про службові приміщення було затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР.

Відповідно до пункту 6 цього Положення жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів.

Отже відповідно до вимог чинного законодавства жиле приміщення виключається із числа службових у тому випадку, коли відпала необхідність у використанні цього приміщення як службового, а сам по собі факт проживання у службовому приміщенні особи, яка користується пільгами, передбаченими статтею 125 ЖК України та не може бути з нього виселена, не є підставою для виключення приміщення з числа службових.

Крім того, зі змісту пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР вбачається, що підприємство, яке звертається з клопотанням про виключення жилого приміщення з числа службового, має обґрунтувати, чому відпала потреба в такому його використанні.

Однак Комунальне виробниче житлового ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська у своєму зверненні до міської ради взагалі не вказало, що потреба у використанні квартири як службової відпала, зазначивши лише період роботи позивача двірником на підприємстві ЖЕУ-21 з 05.01.1979 року по 02.02.1984 року.

Доводи позивача про те, що необхідність у використанні спірної квартири як службової відпала з часу припинення нею трудових відносин з підприємством у 1984 року, а також що наявність клопотання підприємства є безумовною підставою для виключення житлового приміщення з числа службового суд вважає хибними, оскільки вони спростовуються вищенаведеними нормативно-правовими актами.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, що на теперішній час відпала необхідність у використанні спірної квартири як службової, суд вважає, що підстави для зобов'язання відповідачів зняти з вказаної квартири статус службової відсутні та в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Індустріальної у місті Дніпропетровську ради, третя особа - Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобов'язання зняти з квартири статус службової відмовити.

ОСОБА_4 може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом десяти днів з дня оголошення постанови. Особи, які беруть участь у справі і не були присутні під час оголошення постанови, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_4 набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Н. Ю. Марченко