Справа № 815/6355/15
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6355/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креін Юкреін» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 07.10.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Креін Юкреін» до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.10.2014 року.

В подальшому позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог згідно з якою позивач додатково просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області від 07.10.2014 року № (форма «Р») про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств 2128609,00 грн. за основним платежем та 1064305,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В судовому засіданні 08.12.2015 року в порядку ст.55 КАС України замінено неналежного відповідача на належного, а саме з Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області на ОСОБА_1 податкову інспекцію в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області.

В судовому засіданні 06.01.2016 року представником позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач за четвертий квартал 2012 року, за 2013 рік правомірно сформував валові витрати та податковий кредит з ПДВ підтверджується відповідними первинними документами податкового та бухгалтерського обліку, в звязку із чим, висновок посадових осіб органу ДПС України не є ґрунтовним, а оскаржені податкові повідомлення-рішення підлягають визнання протиправними та скасуванню. Представник відповідача ДПІ у Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (а.с.233-234 т.3), але не прибув до судового засідання без поважних причин, а тому, на підставі положень ч.4 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення щодо розгляду справи за його відсутності за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач ОСОБА_1 податкова інспекція у Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

В період з 21.08.2014 року по 11.09.2014 року посадовими особами відповідача проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Креін Юкреін» (далі ТОВ «Креін Юкреін») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2013 року.

Перевірка здійснювалась: головним державним ревізором інспектором відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_2; головним державним ревізором інспектором відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового та митного аудиту ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_3; головним державним ревізором інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_4; завідувачем сектору планування та інформаційного забезпечення управління податкового аудиту ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_5; головним державним ревізором інспектором відділу аналізу сумнівних операцій управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_6

За результатами зазначеної перевірки був складений акт За результатами перевірки складено ОСОБА_6 №113/15-32-22-05/37389561 від 18.09.2014 року (а.с.25-48 т.1), на підставі якого було встановлено заниження податку на прибуток у сумі 2128609,00 грн., в тому числі: за 4 квартал 2012 року в сумі 1268549,00 грн.; за 2013 рік в сумі 860060,00 грн., заниження податкового зобовязання з ПДВ на загальну суму 667711,00 грн., у звязку із порушенням позивачем положень п.п.14.1.27, п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.137.1, п.137.4 ст.137, п.138.2, п.138.4, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.198.1,198.2,198.3,198.6, п.198 ст.198 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.10.2014 року № (форма «Р» - а.с.168 т.1) про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств 2128609,00 грн. за основним платежем та 1064305,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; від 07.10.2014 року № (форма «Р» - а.с.54 т.1) про збільшення суми грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість в сумі 667711,00 грн. за основним платежем та 333856,00 грн. за штрафними санкціями.

Розглянувши оскаржені акти субєкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Креін Юкреін» було видано довідок-рахунок на 34 позиції товару (арк.6 ОСОБА_6 перевірки) на загальну суму 616573,00 грн. При цьому посадові особи податкового органу, дійшли висновку, що ТОВ «Креін Юкреін» є продавцем (власником) такого товару та отримав доходи від такого продажу товарів.

Проте такий висновок податкового органу є помилковим з наступних підстав.

Відповідно до п.п.7,8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Тобто довідка-рахунок за встановленою формою є документом, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери та обовязково засвідчується підписом та печаткою не продавця та покупця товару, а відповідної особи яка має відповідний дозвіл на такі юридичні дії.

Крім того, факт купівлі-продажу 34 позицій товару між третіми особами (продавець та покупці) підтверджується договорами купівлі-продажу, актами приймання передачі тракторів, що мають ідентифікаційні номери, митними деклараціями, які ідентифікують власника таких тракторів, а також платіжними документами, які підтверджують взаєморозрахунки між покупцями та продавцями такого товару.

ТОВ «Креін Юкреін» шляхом надання довідок-рахунок лише засвідчив факт правомірності придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, тобто факт господарських операцій купівлі-продажу між продавцем та покупцями таких транспортних засобів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п.2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», Затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи відсутність фактичного здійснення господарських операцій купівлі-продажу між ТОВ «Креін Юкреін» та третіми особами не можуть вважатися первинними документами довідки-рахунок без наявності інших первинних документів (договори, акти, тощо). Видані довідки-рахунки лише підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Крім того, виписані довідки-рахунки, що перелічені в акті перевірки, не змінили майнового стану ТОВ «Креін Юкреін».

Перевіркою встановлено, що враховуючи нікчемність правочинів встановлених актом перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Київ №1854/26-59-22-01/31681342 від 13.11.2013 року (а.с.187-226 т.3) позивачем в 2013 році завищено витрати у сумі 150459,00 грн.

Проте, з даними висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Як зазначено в акті перевірки (арк.11) «згідно наданих до перевірки документів (оборотно-сальдових відомостей по рахункам №631 Розрахунки з постачальниками та підрядниками, №902 Собівартість реалізованих товарів, прибуткових накладних), ТОВ «Креін Юкреін» в 2013 році включено до складу витрат, що враховуються при визначені обєкту оподаткування, вартість ТМЦ придбаного від ТОВ «Ферко», , в сумі 150459,00 грн.».

Тобто, перевіряючими підтверджено наявність первинних документів, що засвідчують здійснення платником податку відповідних витрат, належне ведення бухгалтерського та податкового обліку.

В подальшому в ОСОБА_6 перевірки зазначено, що у товариства відсутні записи у журналі виданих довіреностей на отримання ТМЦ та відсутні ТТН за формою №1-ТН.

Зазначені висновки про відсутність ТТН не відповідають дійсності. Всі первинні документи (включаючи записи журналу та відповідні ТТН), які підтверджують здійснення платником податку відповідних витрат, що враховуються при визначені обєкту оподаткування, вартість ТМЦ придбаного від ТОВ «Ферко» в сумі 150459грн., до перевірки надавалися.

Крім того, акт перевірки інших субєктів господарської, як документ, що підтверджує відсутність відповідних розрахунків, статтею 139 ПК України не передбачається. Висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів, а тому не створюють жодних правових наслідків.

Що як наслідок, спростовує висновки ОСОБА_6 перевірки стосовно завищення витрат у сумі 150459,00 грн. (арк.14 ОСОБА_6 перевірки).

Крім того, приписами п.1.1 ст.1 ПК України визначено, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Відповідно до п.138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу ( п. 138.6 ст. 138 ПК України).

Згідно з п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: - прямих матеріальних витрат; - прямих витрат на оплату праці; - амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; - вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; - інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Платник податків зобов'язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.

Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: - постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; - постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; - ввезення товарів на митну територію України; - вивезення товарів за межі митної території України; - постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст.188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: - придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); - отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; - ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Приписами п.201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Відповідно, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності, визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваної операції, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків на момент перевірки первинних документів/податкових накладних або підписання цих документів не уповноваженою особою.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Частина друга ст.215 Цивільного кодексу України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За правилами ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.228 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В ході судового розгляду справи відповідачем не наведено належних доказів, які дозволяли б дійти висновку про нікчемність чи недійсність вище вказаних правочинів, а також не надано доказів, які б свідчили, що правочини в межах спірних правовідносин, є такими, що порушують публічний порядок чи спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, відповідач не звертався до суду з позовом про визнання вказаних вище правочинів недійсними.

Таким чином, позивачем було доведено суду реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Ферко», що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Крім того, суд зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Представником позивача надані письмові докази документи первинного податкового та бухгалтерського обліку підприємства, що підтверджують фактичність його операцій з ТОВ «Ферко».

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання договорів поставки товарів від контрагента позивача.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

З огляду на те, що по справі було встановлено реальне здійснення господарських операцій, наявність належним чином оформлених первинних документів, податкових накладних, виданих зареєстрованими платниками податку на додану вартість, суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат та про протиправність збільшення позивачу суми податку на додану вартість та податку на прибуток.

Щодо безоплатного отримання ТОВ «Креін Юкреін» товару на загальну вартість 660000грн. (арк.14 ОСОБА_6 перевірки) судом встановлено наступне.

Роблячи висновки про протиправне з боку ТОВ «Креін Юкреін» віднесення до рядка 05.1 Декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робот, послуг)» на загальну суму 550000,00 грн. в т.ч.: в 4 кварталі 2012 року на суму 350000,00 грн. та в 2013р. на суму 200000,00 грн. перевіряючи, як на єдиний доказ своїх висновків, посилаються на акт попередньої перевірки №5/15-32-22-80/37389561 від 20.02.2013 року.

Проте, з даними висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Акт перевірки є відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів, а тому не створюють жодних правових наслідків.

Крім того, судом встановлено, що 29.04.2013 року постановою Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/2256/13-а, адміністративний позов ТОВ «Креін Юкреін» до ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2013р. № та №, задоволено. Податкові повідомлення-рішення ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області ДПС від 05.03.2013р. № та №, скасовано. Рішенням, суд визнав висновки, що містяться в акті попередньої перевірки №5/15-32-22-80/37389561 від 20.02.2013 року такими, які не відповідають дійсності, що було підставою скасування податкових повідомлень-рішень.

Так, у вказаній постанові суд зазначив, що крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.1 п.139.1 ст.139 ПК України. Однак, з урахуванням зазначеного вище та наявності первинних документів щодо отримання товарів та послуг ТОВ «Креін Юкреін» від його контрагентів у перевірений період, суд вважає такі висновки відповідача про безоплатне отримання товарів ТОВ "Креін Юкреін" та порушення формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування необґрунтованими.

Відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року по справі № 815/2256/13-а апеляційну скаргу ДПІ у Овідіопольському районі Одеської області ДПС залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2013р. по справі № 815/2256/13-а без змін.

Також судом встановлено, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.01.2015р. у справі №К/800/66419/14, ДПІ в Овідіопольському районі ГУ Міндоходів в Одеській області відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року у справі № 815/2256/13-а.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищевикладені доводи спростовують висновки ОСОБА_6 перевірки стосовно протиправного з боку ТОВ «Креін Юкреін» віднесення до рядка 05.1 Декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робот, послуг)» на загальну суму 550000,00 грн. в т.ч.: в 4 кварталі 2012 року на суму 350000,00 грн. та в 2013 році на суму 200000,00 грн.

Щодо господарських відносин ТОВ «Креін Юкреін» та ПП «ТОП Трейдінг» судом встановлено наступне.

Як вбачається з акту перевірки, перевіряючи підтверджують наявність первинних документів, що підтверджує здійснення платником податку відповідних витрат.

В подальшому в ОСОБА_6 перевірки зазначено, що у товариства відсутні записи про видачу довіреностей на отримання ТМЦ та відсутні ТТН за формою №1-ТН.

Проте, з даними висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Зазначені висновки про відсутність первинних документів не відповідають дійсності. Всі первинні документи (включаючи записи у журналі про отримання ТМЦ та ТТН), які підтверджують здійснення платником податку відповідних витрат, що враховуються при визначені обєкту оподаткування, вартість ТМЦ придбаних від ПП «ТОП Трейдінг» в сумі 21000,00 грн. (без ПДВ) в т.ч.: за 2013 рік на суму 21000,00 грн., до перевірки надавалися.

Крім того, як вбачається з листа Міндоходів України від 19.09.2013 року №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток.

Що як наслідок, спростовує висновки ОСОБА_6 перевірки про відсутність первинних документів та, відповідно, завищення підприємством витрат по рядку 05.1 Декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робот, послуг)» на суму 21000,00 грн. (без ПДВ) в т.ч.: за 2013 рік на суму 21000,00 грн. (арк.18 ОСОБА_6 перевірки).

Із зазначених вище підстав, спростовуються і висновки акту перевірки стосовно завищення сум витрат у сумі 9106393,00 грн. у т.ч.: в 4 кварталі 2012 року в сумі 5074136,00 грн., в 2013 році 4032257,00 грн. (арк.20 ОСОБА_6 перевірки). Та завищення підприємством витрат по рядку 06.2 Декларації «Витрати на збут» на загальну суму 122917,00 грн. (без ПДВ) в т.ч.: за 2013 рік в сумі 122917,00 грн. (арк.23 ОСОБА_6 перевірки).

Крім того в ОСОБА_6 перевірки відповідача вказано (арк.20 ОСОБА_6 перевірки), що враховуючи відсутність актів списання ТМЦ та включення їх вартості до собівартості виготовленої продукції (робіт, послуг) ТОВ «Креін Юкреін» в порушення п.138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України завищено суму витрат у сумі 9106393,00 грн., у тому числі в 4 кварталі 2012 року в сумі 5074136,00 грн., в 2013 році 4032257,00 грн.

При цьому відповідач посилається на положення Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 р. №561.

Проте, з даними висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п.1 зазначених рекомендацій встановлено, що Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів не поширюються на: - основні засоби, що утримуються з метою продажу.

В свою чергу, що техніка, яка перед продажем доукомплектовувалась не є основними засобами ТОВ «Креін Юкреін».

Відтак положення вказаних методичних рекомендацій застосовано податковим органом помилково.

Також судом встановлено, що техніка, яка надходила на підприємство доукомплектовувалась позивачем під побажання та замовлення клієнтів. На підприємстві наявна відповідна матеріально-технічна база та відповідний кваліфікований персонал, за допомогою якого підприємство виконувало таку до комплектацію власними силами не залучаючи сторонні підприємства.

Стосовно витрат позивача на маркетинг суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 14.1.108. пункту 14.1. статті 14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.

До маркетингових послуг належать, у тому числі послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Мерчандайзинг (англ. (merchandising) походить від англійського merchandise - товари, сприяння продажу будь-якого товару) - один із видів маркетингу, що сприяє інтенсивному просуванню товарів у роздрібній торгівлі без активної участі спеціального персоналу - вдале розміщення товарів у торговому залі, оригінальне оформлення прилавків та вітрин, організація презентацій з роздачею сувенірів, наданням знижок та пільг, вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, в тому числі, за допомогою мережі Інтернет.

Відповідно до абзацу г) підпункту 138.10.3. пункту 138.10. статті 138 ПК України, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг) відносяться до складу інших витрат, а саме витрат на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, витрати на дослідження ринку (маркетинг) включаються до складу валових витрат підприємства.

Згідно з пунктом 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року №318, витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг) відносяться до складу витрат на збут.

Відповідно до абзацу 9 Узагальнюючої податкової консультації щодо віднесення витрат на оплату маркетингових та рекламних послуг до складу витрат, затвердженої наказом Державної податкової служби України від 15.02.2012 року №123, рекламні та маркетингові послуги можуть, зокрема, оплачуватись та проводитись за ініціативи власника торговельної марки, виробника продукції, дистриб'ютора, торговельної мережі. При цьому витрати на маркетингові та рекламні послуги несе безпосередньо замовник цих послуг.

ТОВ «Креін Юкреін», має право ініціювати, замовляти, проводити та оплачувати маркетингові послуги, направлені на підвищення та/або підтримання обізнаності та інтересу споживачів до торговельної марки і нести при цьому витрати на оплату таких послуг, відносячи при цьому такі витрати до складу витрат на збут.

Виходячи з вищевикладеного, висновки перевіряючих про безпідставне віднесення до складу валових витрат на маркетингових послуг, є помилковими.

У звязку з цим, суд вважає необґрунтованими і похідні висновки в податкових повідомленнях-рішеннях та в ОСОБА_6 перевірки про: заниження показників у рядку 03 Декларації «Інші доходи» всього в сумі 616573,00 грн. в т.ч. за 4 квартал 2012 року в сумі 616573,00грн. (арк.8 ОСОБА_6 перевірки); завищення витрат у сумі 150459,00 грн. (арк.14 ОСОБА_6 перевірки); віднесення до рядка 05.1 Декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робот, послуг)» на загальну суму 550000,00 грн. в т.ч.: в 4 кварталі 2012 року на суму 350000,00 грн. та в 2013 році на суму 200000,00 грн. (арк.14 ОСОБА_6 перевірки); завищення підприємством витрат по рядку 05.1 Декларації «собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робот, послуг)» на суму 21000,00 грн. (без ПДВ) в т.ч.: за 2013 рік на суму 21000,00 грн. (арк.18 ОСОБА_6 перевірки); завищення суму витрат у сумі 9106393,00 грн. у т.ч.: в 4 кварталі 2012 року в сумі 5074136,00 грн., в 2013 року 4032257,00 грн. (арк.20 ОСОБА_6 перевірки); завищення витрат по рядку 06.2 Декларації «Витрати на збут» на загальну суму 122917,00 грн. (без ПДВ) в т.ч.: за 2013 рік в сумі 122917,00 грн. (арк.23 ОСОБА_6 перевірки).

З пояснень представника позивача встановлено та не спростовано відповідачем, що перевіряючи взагалі не вимагали надання з боку ТОВ «Креін Юкреін» пояснень посадових осіб, так само як і не повідомляли в ході перевірки про можливі порушення податкового чи іншого законодавства України. Отже, ТОВ «Креін Юкреін» не мало можливості ні спростувати, ні пояснити перевіряючим свою позицію, оскільки інформація про можливу наявність порушень до ТОВ «Креін Юкреін» чи його посадових осіб не надходила.

На переконання суду, відповідачем не лише не доведено з посиланням на чинні нормативні акти України правомірність висновків про порушення з боку ТОВ «Креін Юкреін» податкового чи іншого законодавства України, але й навпаки, - на підставі вищевикладеної аргументації суд вважає, що будь-які порушення податкового та іншого законодавства України в діях ТОВ «Креін Юкреін» та його посадових осіб відсутні, а висновки відповідача, викладені у акті перевірки №113/15-32-22-05/37389561 від 18.09.2014 року не ґрунтуються на фактичних обставинах та протирічать наявним господарським договорам, первинним та іншим документам.

У звязку з цим суд не погоджується з висновками акту перевірки про заниження податку на прибуток у сумі 2128609,00 грн., в тому числі: за 4 квартал 2012 року в сумі 1268549,00 грн.; за 2013 рік в сумі 860060,00 грн. та, як наслідок, не погоджується повністю з податковим повідомленням-рішенням відповідача від 07.10.2014 року № (форма «Р») про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в сумі 3192914,00 грн..

Стосовно заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість, при реалізації техніки (арк.27 ОСОБА_6) судом встановлено наступне.

У пункті 3.1.1 акту перевірки зазначено, що ТОВ «Креін Юкреін» було видано довідок-рахунок на 34 позиції товару (арк. 6 ОСОБА_6 перевірки) на загальну суму 616573,00 грн. При цьому, посадові особи позивача виходили з того, що ТОВ «Креін Юкреін» є продавцем (власником) такого товару та отримав доходи від такого продажу товарів.

Проте, з даними висновками податкового органу суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п.п.7,8 постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Тобто довідка-рахунок за встановленою формою є документом, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери та обовязково засвідчується підписом та печаткою не продавця та покупця товару, а відповідної особи яка має відповідний дозвіл на такі юридичні дії.

Крім того, відсутні будь які докази факту постачання товарів саме ТОВ «Креін Юкреін», договори, акти, тощо (п.3.1.1 акту перевірки), відсутні й платіжні документи про отримання прибутку з такого постачання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п.2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», Затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за №168/704, Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відсутність фактичного постачання товарів ТОВ «Креін Юкреін» третім особами, відсутність реальної зміни майнового стану платника податків, спростовує висновки ОСОБА_6 перевірки про заниження податкових зобовязань з ПДВ, в період що перевірявся, при реалізації техніки на загальну суму 123315,00 грн., як і сам факт такої реалізації (постачання - арк.27 ОСОБА_6 перевірки).

Стосовно безпідставного коригування податкових зобовязань (арк.28 ОСОБА_6 перевірки) судом встановлено наступне.

Відповідно до п.192.1 ст.192 ПКУ, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

За приписами пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПКУ, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

На виконання даних норм кодексу ТОВ «Креін Юкреін» були складені рахунки: №90 від 28.05.2013 року на суму 34166,67 грн., в т.ч. ПДВ 6833,33 грн.; №87 від 28.08.2013 року на суму 375833,33 грн., в т.ч. ПДВ 75166,67 грн.; №89 від 28.08.2013 року на суму 38666,67 грн., в т.ч. ПДВ 7733,33 грн.; №88 від 28.08.2013 року на суму 77500,00 грн., в т.ч. ПДВ 15500,00 грн.

Ці розрахунки були вручені ТОВ "АНТАРЕС", що підтверджується відповідними відмітками на зазначених розрахунках коригування.

З урахуванням цього у ТОВ «Креін Юкреін» виникло право на зменшення суми податкових зобов'язань з ПДВ саме у 2013 році, що ним і було зроблене.

Податковий кодекс не містить норм, які б обмежували у часі обов'язок продавця відкоригувати податкові зобов'язання з ПДВ у разі повернення ним передплати за товари (роботи). Тому висновки відповідача викладені в акті перевірки стосовно безпідставного коригування податкових зобовязань в сумі 105233,00 грн. в т.ч. за травень 2013 року в сумі 105233,00 грн., є необґрунтованими.

Стосовно завищення податкового кредиту (арк.33, 37, 38, 39, ОСОБА_6 перевірки) судом встановлено наступне.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до абзаців 5 та 11 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції між ТОВ «Креін Юкреін» та ТОВ «Ферко», ТОВ «Вирит», ТОВ «Делвут», ПП «ТОП Трейдінг», ТОВ «Торг Консар», ТОВ «Одіссей Моторс», ПП «Добробут», за період, що перевірявся, підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Тобто у ТОВ «Креін Юкреін» в наявності всі документи, що передбачені ст.ст.44,46, 198,201 ПК України та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що, в свою чергу, повністю спростовує висновки акту перевірки про документальне не підтвердження реальності здійснення господарських відносин ТОВ «Креін Юкреін» із ТОВ «Ферко», ТОВ «Вирит», ТОВ «Делвут», ПП «ТОП Трейдінг», ТОВ «Торг Консар», ТОВ «Одіссей Моторс», ПП «Добробут» за період, що перевірявся.

Крім того, згідно розяснень що надано листом Міндоходів України від 19.09.2013 року №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, підставами для формування податкового кредиту з ПДВ є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації або, як виняток, заяви зі скаргою на постачальника, бухгалтерської довідки або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу. Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Тому висновки акту перевірки стосовно завищення ТОВ «Креін Юкреін» податкового кредиту, зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку, ґрунтуються не на нормах закону, а виключно на припущеннях.

Таким чином, оскільки порушення вимог чинного законодавства при здійсненні ТОВ «Креін Юкреін» податкового обліку з податку на додану вартість відсутні, то донарахування податковим органом податкового зобов'язання платнику податків в сумі в сумі 667711,00 грн. за основним платежем та 333856,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями є безпідставним та необґрунтованим.

У звязку з вищевикладеним, на переконання суду, висновки відповідача в акті перевірки №113/15-32-22-05/37389561 від 18.09.2014 року про наявність порушень з боку ТОВ «Креін Юкреін» чи його посадових осіб чинного податкового та іншого законодавства України є умисно надуманими, помилковими та не відповідають фактичним обставинам і наявним документам, зокрема, первинним документам.

У звязку з цим, суд вважає необґрунтованими і похідні висновки в акті перевірки про заниження податку на додану вартість у сумі 667711,00 грн., в тому числі: - в жовтні 2012 року в сумі 140000,00 грн.; - в листопаді 2012 року в сумі 108844,00 грн.; - в грудні 2012 року в сумі 14471,00 грн.; - в січні 2013 року в сумі 6500,00 грн.; - в лютому 2013 року в сумі 2283,00 грн.; - в травні 2013 року в сумі 111233,00 грн.; - в червні 2013 року в сумі 13869,00 грн.; - в липні 2013 року в сумі 12842,00 грн.; - в вересні 2013 року в сумі 1669,00 грн.; - в жовтні 2013 року в сумі 14000,00 грн.; - в листопаді 2013 року в сумі 183333,00 грн.; - в грудні 2013 року в сумі 58667,00 грн.; - в листопаді 2012 року в сумі 108844,00 грн.; - в жовтні 2012 року в сумі 140000,00 грн.; - в листопаді 2012 року в сумі 108844,00 грн.;

На переконання суду, відповідачем не лише не доведено з посиланням на чинні нормативні акти України правомірність висновків про порушення з боку ТОВ «Креін Юкреін» податкового чи іншого законодавства України, але й навпаки, - на підставі вищевикладеної аргументації суд вважає, що будь-які порушення податкового та іншого законодавства України в діях ТОВ «Креін Юкреін» та його посадових осіб відсутні, а висновки відповідача, викладені у акті перевірки №113/15-32-22-05/37389561 від 18.09.2014 року не ґрунтуються на фактичних обставинах та не відповідають наданим первинним документам податкового та бухгалтерського обліку позивача.

У звязку з цим суд не погоджується з правомірністю винесення податкового повідомлення-рішення від 07.10.2014 року № (форма «Р») про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 1001567,00 грн.

В судовому засіданні представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в звязку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання послуг його контрагентом, а тому висновок податкового органу про безтоварність таких угод є помилковим та порушення позивачем податкового законодавства з інших питань, в звязку із чим, прийняті ним податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Овідіопольському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області №, № від 07.10.2014 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня виготовлення та підписання постанови.

Повний тест постанови складений та підписаний суддею 11.01.2016 року.

Суддя Єфіменко К.С.

.