Справа № 825/3686/15-а
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Чернігів Справа № 825/3686/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря Гайдука С.В.,

представника позивача Сечевиці В.І.,

представника відповідача Коворотного М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Укрінтерсофт» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 27.11.2015 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби в Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові) та просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 20.10.2015 № та № .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на час проведення господарських операцій між ПП «Укрінтерсофт» та ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» останній був належним чином зареєстрований як платник податків. Так, на вимогу позивача були надані всі реєстраційні документи включаючи свідоцтво платника ПДВ, свідоцтво про державну реєстрацію, довідку з ЄДРПОУ та банківські реквізити; листування відбувалось з обох сторін і документи надходили до адресатів; контрагент перевірявся за допомогою баз даних, які знаходяться на офіційному сайті sts.gov.ua такі як «Анульовані свідоцтва платників ПДВ», «Реєстр платників ПДВ» та інші, але негативна інформація про нього, на час здійснення платежів та взаємовідносин, була відсутня. Податковий кредит ПП «Укрінтерсофт» за період, що перевірявся, сформований на підставі податкових накладних отриманих, у тому числі, і від ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП», яке було на момент їх видачі зареєстроване у встановленому податковим законодавством порядку, як платник податку на додану вартість і йому відповідно до законодавства було надано право на видачу податкових накладних.

Крім того, сторони виконали свої зобов'язання за договором, що свідчить про реальне настання для них правових наслідків. Факт отримання позивачем транспортно-експедиційних послуг підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, подорожніми листами та актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), оформленими відповідно до вимог законодавства України. Про реальність здійснення господарських операцій свідчать і зміни у майновому стані сторін правочину, які відбулися внаслідок оплати послуг.

Стосовно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015, винесеного відносно директора ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» ОСОБА_3, зазначив, що в законодавстві України закріплено принцип індивідуальної відповідальності, згідно якого особа має нести відповідальність за вчинені саме нею правопорушення. Додатково посилався на позицію Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії (заява № 3991/03), рішення від 22.01.2009.

Таким чином, оскільки висновок про відсутність господарських операцій зроблено без дослідження договорів, первинних та інших документів ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП», не опираючись на дані бухгалтерського та податкового обліку контрагента, позовні вимоги є обґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав заперечення на адміністративний позов та пояснив, що згідно вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 у справі № 522/6894/l5-к, директора ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України. Отже, посадова особа - директор ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» не має жодного відношення до діяльності підприємства, а первинні документи, на яких міститься його підпис, в силу закону, є нікчемними, а тому відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерські облік та фінансову звітність в Україні» і п. 2.4 Положення про документальне забезпечся записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, вважаються оформленими з порушеннями.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що він перевірив повноваження осіб, які діяли від імені його контрагента, ідентифікував осіб, що підписували документи від їх імені, тощо. Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Отже, з огляду на вищевикладене, участь у таких операціях ПП «Укрінтерсофт», ні що інше, як здійснення діяльності з метою завдання шкоди (отримання неправомірної вигоди) та вилучення коштів із державного бюджету шляхом штучного та безпідставного заниження сплати в бюджет податку на додану вартість та податку на прибуток, шляхом безпідставного формування витрат.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що ПП «Укрінтерсофт» є юридичною особою, зареєстрованою реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області 23.01.2002, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 96-97, 98).

Крім того, позивач взятий на податковий облік в ДПІ у м. Чернігові та є платником податку на додану вартість з 05.10.2010 (свідоцтво платника ПДВ № 100303952) (а.с. 99).

Згідно із довідкою з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 100), видами діяльності ПП «Укрінтерсофт» за КВЕД-2010 є:

49.41 вантажний автомобільний транспорт;

49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду);

62.09 інша діяльність у сфері інформаційних технологій та комп'ютерних систем;

62.02 консультування з питань інформатизації;

52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;

52.24 транспортне оброблення вантажів;

52.10 складське господарство;

62.01 комп'ютерне програмування.

Також, відповідно до ліцензії від 28.09.2010 серії АВ № 561008 (строк дії - необмежений), виданої Головною державною інспекцією на автомобільному транспорті, для ПП «Укрінтерсофт» дозволеними видами робіт є внутрішні перевезення вантажів вантажними автомобілями, причепами, напівпричепами (а.с. 95).

На підставі направлення від 01.09.2015 № 1968, виданого ДПІ у м. Чернігові, та у зв'язку з тим, що до ДПІ у м. Чернігові надійшла постанова старшого слідчого третього відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області від 09.07.2015 «Про призначення позапланової документальної перевірки», згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.п. 78.1.11, п. 78 ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу керівника ДПІ у м. Чернігові від 01.09.2015 № 1911, працівниками податкового органу проведена документальна позапланова виїзна перевірка приватного підприємства «Укрінтерсофт» з питань достовірності, повноти декларування ПДВ при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «КАPAKAЛ ГРУП» ( ) за період з 01.01.2014 по 01.07.2015 та податку на прибуток за відповідний період.

Перевірку проведено з 01.09.2015 по 07.09.2015 з відома директора товариства та в присутності головного бухгалтера.

За результатами перевірки складено акт від 11.09.2015 № 14/22/3189126 (а.с. 16-27).

В ході проведення перевірки ДПІ у м. Чернігові встановлено порушення позивачем:

- п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 6664,00 грн. за червень 2014 року;

- п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 5997,00 грн. за 2014 рік.

На підставі висновку акта перевірки ДПІ у м. Чернігові прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 20.10.2015 № , яким ПП «Укрінтерсофт» донараховано податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 8 330,00 грн. (6664,00 грн. за основним платежем та 1666,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 28);

- від 20.10.2015 № , яким ПП «Укрінтерсоіфт» донараховано податок на прибуток приватних підприємств в сумі 8 496,00 грн. (5997,00 грн. за основним платежем та 1499,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (а.с. 29).

Судом встановлено, що в період який перевірявся між ПП «Укрінтерсофт» (клієнт) та ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» (експедитор) було укладено договір транспортного експедирування від 01.06.2014 № 7, підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками сторін (а.с. 82-83).

За даним договором експедитор зобов'язується за плату і за рахунок клієнта виконувати чи організовувати виконання визначених цим договором послуг по експедируванню товарно-матеріальних цінностей клієнта або замовників клієнта, та надавати послуги, необхідні для здійснення доставки вантажу автомобільним транспортом клієнта, а саме: послуги автостоянок, охорона транспортних засобів та вантажу, організація режиму праці та відпочинку водіїв у відповідності до діючого законодавства, харчування водіїв та інші необхідні заходи (ст. 1 Договору).

Статтею 2 Договору передбачено, зокрема, обов'язки експедитора, а саме:

приймати замовлення від клієнта на експедирування вантажів;

забезпечувати приймання вантажів до експедирування в кількості та комплектності згідно із оформленими належним чином документами. Оформляти товарно-транспортні документи на вантаж;

забезпечувати підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів згідно з вимогами нормативно-правових актів;

забезпечувати перевезення вантажів в пункт призначення та передачу вантажів представнику вантажоотримувача;

забезпечувати передачу вантажу вантажоотримувачу, що вказаний в товарно-транспортних документах;

забезпечувати передачу клієнту усіх необхідних документів, що підтверджують здійснення перевезення;

обов'язково включати до ЄРПН податкові накладні з сумою ПДВ більше 10 000 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору кожне замовлення, яке клієнт надсилає експедитору в усній формі (безпосередньо або по телефону), має містити усі необхідні дані для якісного та своєчасного здійснення перевезення. Маршрути окремих перевезень деталізуються в замовленнях.

Згідно із ст. 6 Договору «Вартість послуг і порядок розрахунків»:

Вартість послуг експедитора за даним договором встановлюється в Актах виконаних робіт та наданих послуг, що є невід'ємною частиною до даного договору.

У вартість послуг експедитора включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) перевізників залучених до виконання цього договору.

Підставами для проведення розрахунків є належно оформлені акт виконаних робіт та наданих послуг. Оплата здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт та надання послуг за умови відсутності претензій клієнта до експедитора щодо наданих послуг.

Крім того, п. 6.4 Договору передбачено, що у разі якщо державними органами (шляхом складання повідомлення-рішення, акту перевірки, довідки про внесення коригувань в особовий рахунок клієнта, як платника податків, іншим способом) та/або рішенням (постановою) суду буде зменшено податковий кредит клієнта з ПДВ за податковими накладними експедитора, зменшено валові витрати на вартість послуг, придбаних у експедитора, донараховано клієнту податки, збори, обов'язкові платежі, нараховані штрафні санкції за порушення податкового чи іншого законодавства, та/або судом буде прийнято рішення про стягнення в дохід держави отриманого за договором, визнаним недійсним, і це буде пов'язано (включаючи але не обмежуючись) з:

- анулюванням (скасуванням) державної реєстрації експедитора;

- виключенням експедитора з реєстру платників ПДВ (у тому числі анулюванням свідоцтва платника ПДВ;

- господарськими відносинами експедитора та/або його контрагентів з підприємствами, які мають ознаки фіктивності, що зафіксовано в актах перевірки державних органів або рішенні (постанові) суду;

- виконання експедитором неналежним чином бухгалтерського та/або податкового обліку, несвоєчасним, неналежним чином, не в повному обсязі наданням в податкові органи необхідної податкової звідності, неприйняття або прийняття «до відома» податкової звітності податковими органами;

- або встановлення податковим органом та/або судом недійсності (в тому числі нікчемності) договору, укладеного між клієнтом та експедитором, та/або його контрагентом;

- стягнення в дохід держави всього отриманого клієнтом за недійсним (в тому числі нікчемним) договором, укладеним між клієнтом та експедитором;

- або будь-якими іншими фактами, пов'язаними з порушенням експедитором та/або його контрагентами податкового законодавства, - експедитор зобов'язується протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати відправлення клієнтом відповідної вимоги експедитору за його місцезнаходженням (вказаним в цьому договорі) відшкодувати (компенсувати) клієнту грошові кошти в розмірі, рівному сумі податкового зобов'язання з урахуванням всіх понесених штрафних (фінансових) санкцій та збитків, що розраховується за формулою: (сума податкового зобов'язання + штрафні санкції + пеня + інші збитки та витрати) * 1,26582.

Відповідно до п. 12.4, 12.5 Договору сторони зобов'язуються сплатити всі необхідні податки згідно чинного законодавства України, що виникають у зв'язку з виконанням цього договору, а також всі бухгалтерські документи, якими сторони обмінювались у ході співпраці, є законними та такими, що виконані відповідно до вимог чинного законодавства.

Сторони гарантують, що вони є платниками податку на прибуток на загальних підставах.

На виконання умов договору сторонами було укладено акт здачі-прийняття робіт № КА-0000092 (а.с. 85);

На суму податкових зобов'язань ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» виписано позивачу податкову накладну від 30.06.2014 № 92 в розмірі 39982,25 грн. (з ПДВ) (а.с. 87).

Розрахунок за придбаний товар здійснювався відповідно до наданого рахунку-фактури від 30.06.2014 № КА-0000092 на суму 39982,25 (з ПДВ) (а.с. 86).

ПП «Укрінтерсофт» в повному обсязі у безготівковій формі оплачено надані транспортно-експедиційні послуги, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.07.2014 № 215 на суму 3398,46 грн. та від 06.08.2014 № 237 на суму36583,16 грн., та банківськими виписками (а.с. 84, 160-161).

При цьому судом встановлено, що при укладенні договору з ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» позивач пересвідчився в правосуб'єктності останнього.

Зокрема, на вимогу ПП «Укрінтерсофт» контрагентом були надані наступні правоустановчі документи:

- Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, відповідно до якої, станом на 29.05.2014, ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» зареєстроване 28.01.2013 за адресою: м. Київ, пров. Щорса, 5-А, офіс 160, 01133, його керівником є ОСОБА_3 (а.с. 89-90);

- Витяг з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, відповідно до якого одним із видів діяльності товариства за КВЕД-2010 є 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (а.с. 92);

- Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200111348, відповідно до якого з 01.03.2013 ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» є платником ПДВ (а.с. 88);

- Статут контрагента позивача, затверджений загальними зборами учасників товариства, відповідно до протоколу № 4 від 22.05.2014 (з відміткою про його реєстрацію в Державному реєстрі змін до установчих документів від 29.05.2014), та скріплений печаткою товариства, відповідно до якого єдиним учасником ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» є ОСОБА_3 (а.с. 212-222).

Також, були отримані документи, які підтверджують повноваження директора контрагента - ОСОБА_3, який здійснював підписання договору транспортного експедирування та первинних документів, в т.ч. податкової накладної, зокрема, наказ від 23.05.2014 № 9-к «Про призначення директора товариства» та від 23.05.2014 № 10-к «Про призначення особи, на яку покладено обов'язки з ведення бухгалтерського обліку в товаристві» (а.с. 93, 94).

Додатково ПП «Укрінтерсофт», з метою підтвердження отриманих від контрагента даних, перевірило ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» на офіційному сайті sts.gov.ua за критерієм «Анульовані свідоцтва платників ПДВ», «Реєстр платників ПДВ» та інші, відповідно до яких, всі дані стосовно товариства були підтверджені.

Відповідно до пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, ПП «Укрінтерсофт» при виборі контрагентів, в т.ч. і ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» використовує програму «Ларді Транс», яка містить дані про каталог компаній, які надають автотранспортні послуги, ціни на ці послуги, а також розділ «Зона надійності» з рейтингами перевізників (https://uk.lardi-trans.com/).

Надані ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» послуги з транспортного експедирування були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Зокрема, ПП «Укрінтерсофт» є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якого «автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами», замовником транспортних послуг при цьому може бути юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення вантажів чи пасажирів, при цьому також можуть надаватись транспортно-експедиторські послуги - послуги, пов'язані з підготовкою та відправленням вантажів, організацією та забезпеченням перевезень, контролем за проходженням і одержанням вантажів, проведенням взаєморозрахунків».

У зв'язку з наведеним, останнім було укладено ряд договорів перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до отриманих заявок-договорів, підписаних повноважними представниками та скріпленими печатками сторін:

з ТОВ «Бізнес-Хол» (заявка-договір від 16.06.2014 № ) (а.с. 163);

з Східно-Українською компанією «Золотий ЛЕВ» (договір від 17.06.2014 № 17061402Д , заявка-договір від 17.06.2014 № 19546) (а.с. 168, 169-170);

з ПП «Голд Транс» (а.с. 173);

з ТОВ «Ньюсфера» (заявка-договір від 20.06.2014) (а.с. 177);

з ДП «ФМ Ложістік Дніпро» (договір від 04.03.2013 № 0215ДЗ) (а.с. 182-183);

з ПТЕП «Автотрансекседиція» (договір від 03.02.2014 № 351/14, заявка від 25.06.2014 № 4005-14-Т) (а.с. 188, 189-190);

з ПП «Спецтранс» (договір від 02.01.2012 № 07 та додаткові угоди від 02.01.2013, від 02.01.2014) (а.с. 115-117).

З метою здійснення господарської діяльності позивач використовує, на підставі нотаріально завірених договорів оренди автотранспортного засобу від 22.08.2014, від 17.09.2010, від 20.02.2012, від 17.01.2012, від 17.01.2012, від 10.06.2011, від 09.06.2011, укладених з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, автомобілі у кількості 10 (десять) одиниць, які складаються з тягачів та напівпричепів вантажопідйомністю 20 т і більше тонн, для перевезення вантажів (а.с. 107-114).

Належність автомобілів та тягачів з напівпричепами орендодавцям, їх вантажопідйомність підтверджена свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 101-106).

Однак, здійснюючі автотранспортні перевезення вантажів в межах України позивач, з метою налагодження ефективної роботи рухомого складу та виключення холостого пробігу автомобілів вимушений був укладати договори транспортного експедирування з іншими юридичними (фізичними) особами, або створювати власний транспортно-експедиційний підрозділ. На початковому етапі створення підприємства було прийнято рішення про укладання договорів транспортного експедирування, а не створювати свою експедиційну службу, що було пов'язано з великими витратами, а саме: пошук та запрошення на роботу кількох працівників з навиками експедитора, придбання оргтехніки та засобів зв'язку, оренда приміщення, придбання баз даних або доступу до сайтів, укладення прямих договорів з постачальниками на перевезення вантажів, укладення договорів на охорону вантажів, стоянок автотранспорту під час рейсів і т.д.

У зв'язку з наведеним та з метою виконання укладених з вищепереліченими юридичними особами договорів, ПП «Укрінтерсфот» здійснювало господарську діяльність використовуючи послуги від ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП».

Виконання вищевказаних договорів підтверджено наданими до суду та оформленими належним чином первинними документами:

- актами здачі-прийняття робіт (а.с. 164, 171, 174, 178, 184, 185, 191);

- товарно-транспортними накладними (а.с. 38-47, 50-52, 54-81);

- накладною (передача на зберігання) (а.с. 48);

- видатковими накладними (а.с. 49, 53);

- рахунками-фактури (а.с. 156-159, 162, 167, 172, 176, 180, 181, 187);

- банківськими виписками (а.с. 160-161, 165-166, 175, 179, 186, 192).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Згідно ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент здійснення господарської операції) бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах, зокрема превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення податку на додану вартість до складу податкового кредиту та для формування валових, при визначенні податку на прибуток, необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зокрема: документи, що підтверджують факт поставки товару іншою особою та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

В судовому засіданні було встановлено наявність підтверджуючих проведення господарської операції документів, а саме: акт здачі-прийняття робіт, податкова накладна, рахунок-фактура банківські виписки, платіжні доручення. В судовому засіданні не встановлено недоліків форми та змісту вказаних первинних бухгалтерських документів. Зазначене свідчить про відповідність вищезазначених первинних бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88. Тобто, вище перелічені документи повністю відображають реальність проведених господарських операцій між ПП «Укрінтерсофт» та ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП».

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (чинного на момент здійснення спірних господарських операцій) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.200.6 ст.200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредит.

Отже, із положень зазначених норм законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні. Наявність податкових накладних було встановлено і під час проведення перевірки і під час судового засідання. Тому у позивача були законні підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, які безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, реалізацією продукції (робіт, послуг).

В судовому засіданні було встановлено, що ДПІ у м. Чернігові зробила висновки про відсутність здійснення реальної господарської операції між позивачем та ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» на підставі вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 № 522/6894/15-к (провадження № 1-кп/522/621/15), яким директора контрагента ПП «Укрінтерсофт» - ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 Кримінального кодексу України та затверджено угоду про визнання винуватості від 02.04.2015, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Одеської області та підозрюваним. У вказаному вироку зазначено, що ОСОБА_3 восени 2014 року, при невстановлених обставинах, без відповідної освіти та досвіду роботи, знаходячись у скрутному матеріальному становищі, не маючи постійного заробітку, надав згоду зареєструвати (перереєструвати) на його ім'я ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» та стати його директором за грошову винагороду в розмірі 800,00 грн., без фактичної мети здійснювати фінансово-господарську діяльність (а.с. 145-151).

Проте суд зазначає, що положеннями ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинено воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов'язковим для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі. Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості вироку для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу. Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок. Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку. Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Також суд зазначає, що норма ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи (засудженого (виправданого)), а не щодо інших осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями останнього може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Крім того, оцінка наявних у матеріалах справи доказів, наданих на підтвердження реальності господарських операцій, має здійснюватись з дотриманням положень ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з всебічним, повним та об'єктивним дослідженням усіх доказів у сукупності, адже документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки або недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Судом встановлено, що отримані від ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» послуги були використані ПП «Укрфнтерсофт» у своїй господарській діяльності, відбулася зміна майнового стану сторін правочину. Крім того, контрагентом, при складенні податкової звітності також було зазначено суми ПДВ, включені позивачем до податкового кредиту за перевіряємий період.

При цьому, у вироку Приморського районного суду м. Одеси, і так само у поясненнях ОСОБА_3, наданих останнім у рамках розслідування кримінальної справи, відсутні посилання на незаконність або фіктивність діяльності його контрагентів за господарськими операціями з ПП «Укрінтерсофт» в охоплений перевіркою період.

При реальності господарських операцій на підставі укладених договорів обставина, що договір та документи, що підтверджують її виконання від контрагентів оформлені за підписом особи, що заперечує їх підписання та наявність у нього повноважень як керівника саме по собі не є безумовним та достатнім доказом, що свідчить про отримання платником податків необґрунтованої податкової вигоди.

Додатково суд звертає увагу, що у вищевказаному вироку зазначено, що ОСОБА_3, який здійснював підписання договору транспортного експедирування та податкової накладної для позивача, восени 2014 року надав згоду зареєструвати (перереєструвати) на його ім'я ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» та стати його директором за грошову винагороду. Однак, господарські правовідносини з вказаним контрагентом ПП «Укрінтерсофт» здійснювало в червні 2014 року, що підтверджується наданими первинними документами.

Судом з'ясовано, що позивач при укладенні договору з ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» діяв з належною обачністю та виходив із умов і обставин здійснення відповідної угоди, передбачив в договорі відповідальність для контрагента за донараховані податкові зобов'язання державними органами, не знав та не міг знати, що контрагентом по договору є товариство, яке вчиняло будь-які правопорушення. ПП «Укрінтерсофт» було отримано всі правоустановчі документи контрагента (в т.ч. і свідоцтво платника ПДВ), зроблено його перевірку за допомогою офіційного сайту податкових органів. Також, в період здійснення господарських правовідносин з позивачем, ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» здійснювало декларування своїх податкових зобов'язань.

Судом перевірено обставини щодо вибору позивачем постачальника послуг, отримано обґрунтовані пояснення стосовно доцільності використання отриманих експедиторських послуг, які підтверджені наявними в матеріалах справи документами.

Принцип належної податкової обачності безпосередньо випливає із рішення Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), відповідно до якого у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Таким чином, надання належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди (зокрема, податкових накладних) є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.03.2012 № 21-737во10 та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.01.2015 справа № К/800/61510/13.

Окремо суд зазначає, що правовими наслідками здійснення фіктивного підприємництва є наявність відповідного судового рішення про скасування державної реєстрації такого підприємства, визнання його установчих та статутних документів недійсними. Між тим, ДПІ у м. Чернігові не надала такого судового рішення та не посилається на його наявність.

Згідно витягу з ЄДРПОУ відсутні записи про скасування державної реєстрації ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП» чи припинення підприємницької діяльності даного підприємства, а відповідно до ч.1 ст.18 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Враховуючи наведене суд вважає, що у разі підтвердження дійсного виконання операції недоліки правореалізуючих документів (у тому числі і підписання первинного документа особою, яка від цього відмовляється) не можуть слугувати перешкодою для реалізації платником законного права на зменшення об'єкта оподаткування податку на прибуток на суму понесених витрат та на формування податкового кредиту. Адже власне неправильність зазначених у первинних документах відомостей є непрямою ознакою недостовірності відомостей про факт отримання послуг, що містяться у таких документах, однак не може розглядатися як беззаперечне свідчення відсутності їх надання, позаяк документальне оформлення є лише формою представлення інформації про юридичний факт.

Аналогічний правовий висновок здійснений в постанові Вищого адміністративного суду України від 05.07.2012 № К/9991/25026/12.

Судом при винесенні рішення також враховано, що ПП «Укрінтерсофт» не збиткове підприємство, ним сплачуються до Державного бюджету в установленому законом порядку обов'язкові збори та платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено реальність задекларованих господарських операцій з ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП; встановлено наявність ділової мети у розглядуваній операції, її зв'язок з господарькою діяльністю ПП «Укрінтерсофт»; підтверджено добросовісність позивача та дотримання ним належної обачності при виборі контрагента; дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції, а також наявність всіх підтверджуючих проведення господарської операції між позивачем та його контрагентом первинних бухгалтерських документів, суд вважає, що позивачем доведено, що правочин, укладений між ним та ТОВ «КАРАКАЛ ГРУП», створив реальні юридичні наслідки для ПП «Укрінтерсофт», а відповідачем не доказана правомірність своїх дій.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат дотримано вимоги Податкового кодексу України, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Чернігові від 20.10.2015 № та № , мають бути задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Укрінтерсофт" задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 20.10.2015 № та № .

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (вул. Кирпоноса, 28, м. Чернігів, 14000, ) на користь Приватного підприємства "Укрінтерсофт" (), за рахунок бюджетних асигнувань, судові витрати в сумі 1218,00 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна