Справа № 442/10044/14-а 2а/442/296/2014
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Справа № 876/6803/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2015 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької міської ради Львівської області, третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 15.12.2014 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Дрогобицької міської ради Львівської області, третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення сесії Дрогобицької міської ради № 1097 від 27.09.2013 року «Про надання в оренду, продовження терміну оренди та передачу в постійне користування земельних ділянок» в частині п.п. 1.4 п. 1 щодо продовження строку оренди земельних ділянок міськземфонду ТзОВ «Софія» земельної ділянки площею 318 кв. м на АДРЕСА_1 для обслуговування приміщення магазину строком на 3 роки.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2015 року провадження у справі закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд застосував ст.ст. 2 та 5 ЗК України, за якими земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, а рада при здійсненні повноважень власника землі не є рівноправним учасником у цьому процесі з набувачем прав, оскільки останній не може зобов»язати раду надати йому земельну ділянку. Натомість, рада може і відмовити у наданні землі (або надати), тобто виявити своє переважне право у цих відносинах, як суб'єкт владних повноважень.

Апелянт зазначає, що підставою позову було не сутність самого рішення про надання земельної ділянки, яке в подальшому було виконане, про що позивач не знав при поданні позову, а мотивація прийняття цього рішення №1097 від 27.09.2013 року, а саме - безпідставне і незаконне продовження строку оренди ТзОВ «Софія» (ОСОБА_11) земельної ділянки площею 318 кв. м на АДРЕСА_1. Разом з тим, за договором оренди землі (між ТзОВ «Софія» і Дрогобицькою міською радою), який укладався, перед тим, було обумовлено, що після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен був не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію, натомість ТзОВ «Софія» подало заяву лише 20.06.2013 року, чим порушило припис п.3.1 договору оренди землі, який закінчився 11.05.2013 року, а договір припинив свою дію (з дати його закінчення) 11.05.2013 року, тому рішення про продовження строку оренди не могло прийматися.

Тому апелянт наполягає, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представники третьої особи ТзОВ «Софія» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечили та просили її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як власник землі вільний у виборі суб»єкта для надання в оренду, при цьому не здійснюючи владні управлінські функції. В даному позові існує спір щодо перевірки правильності формування волі однієї із сторін- Дрогобицької міської ради стосовно розпорядження землею. Тобто предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на землю. Отже, цей спір виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, а тому виникає спір про цивільне право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад, сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належить акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Суд вважає, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Згідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі є визнання протиправним та скасування Рішення сесії Дрогобицької міської ради № 1097 від 27.09.2013 року «Про надання в оренду, продовження терміну оренди та передачу в постійне користування земельних ділянок» в частині п.п. 1.4 п. 1 щодо продовження строку оренди земельних ділянок міськземфонду ТзОВ «Софія» земельної ділянки площею 318 кв. м на АДРЕСА_1, для обслуговування приміщення магазину строком на 3 роки.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 р. №2), а також Рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 р №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому слід виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Таким чином, необхідно з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України (далі- ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно з статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 та інші ЗК),

Якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦК.

Враховуючи положення статті 1 ЦК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в даному випадку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на безпідставне на незаконне продовження строку оренди ТзОВ «Софія» земельної ділянки, оскільки приписами статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Жодних заперечень щодо поновлення договору оренди не надходило, тому орендні відносини були продовжені, хіба оскарженим рішенням Дрогобицької міської ради №1097 від 27.09.2013 року були оформлені.

Колегія суддів також зазначає, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року скасовано рішення п»ятого скликання Дрогобицької міської ради від 11.02.2009 року за №770, яким ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9 та ОСОБА_10 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 989 кв.м, що по АДРЕСА_2

При цьому, суд зазначив, шо ТзОВ «Софія» раніше набуло у користування земельну ділянкою площею 318 кв.м., несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, кадастровий номер НОМЕР_1, яка частково накладається на земельну ділянку, виділену третім особам як прибудинкову територію 989 кв.м., по АДРЕСА_2.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 199 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2015 року у справі №442/10044/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 28.12.2015 року.