Справа № 820/8546/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"28" грудня 2015 р. № 820/8546/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мереф'янська скляна компанія"
до Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мереф'янська скляна компанія", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення Харківської об'єднаної ДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 27.04.2015 року та податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної ДПІ Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 27.04.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Мерефянська скляна компанія» 07.04.2015 р. отримала акт №752/20-23-22-01-05/32952061 від 01.04.2015 року, на підставі якого були винесені податкові повідомлення-рішення Харківської обєднаної ДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області за № від 27.04.2015р. та за № від 27.04.2015 р.

Позивач з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями № від 27.04.2015р. та за № від 27.04.2015 р. не погоджується, вважає їх незаконними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання зявився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що податкові повідомлення-рішення за № від 27.04.2015р. та за № від 27.04.2015 р. є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України.

Судом встановлено, що працівниками Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області була проведена позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

За наслідками перевірки було складено акт від 01.04.2015 року за № 752/20-23-22-01-05/32952061 яким встановлено порушення позивачем п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, п.139.1 ст.139 розділу ІІІ Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого зменшено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за перевіряємий період у розмірі 49 707 136 грн., у тому числі за 2013 рік у розмірі 20 351 354 грн. та за 2014 рік у розмірі 29 355 782 грн. ;

п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.п.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.201.6 ст.201 розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 4 322 921 грн., у тому числі залишок відємного значення попереднього звітного періоду, за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду за вересень 2013 р. у розмірі 3 837 854 грн., та залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного періоду за грудень 2014 р. на суму 485 067 грн.

На підставі вище зазначеного акту перевірки керівником відповідача були винесені податкові повідомлення-рішення за № від 27.04.2015р. та за № від 27.04.2015 р.

Суд зазначає, що підставою для вище зазначений висновків відповідача є його посилання в акті перевірки на ту обставину, що ТОВ «Мерефянська скляна компанія» на підставі видаткових та податкових накладних, отриманих від контрагентів ТОВ «Фрегат плюс», ТОВ «ТК Фіона», ТОВ «Аріона-торг», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Українська Нафто-газова компанія», ТОВ «ТПК «Нова», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ ВКФ «Союз GB», ТОВ «Вектор-Альфа», ТОВ «Інвент груп» (раніш ТОВ «Донбас пром. ОІЛ»), ТОВ «Білогірські Вапняки», ПАТ «Кримський содовий завод», ТОВ «ОСОБА_1 керама» включило до складу витрат у 2013 - 2014 роках суму 31 752 575 грн. та до складу податкового кредиту у січні 2013 - грудні 2014 року суму ПДВ у загальному розмірі 4 320 946 грн.

В результаті проведених заходів, актів перевірок контрагентів та проведеним аналізом фінансово-господарської діяльності платників податків, відповідно до наявних інформаційних баз даних, вбачається проведення вищезазначеними підприємствами транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру у зв'язку з відсутністю платника за податковою адресою, відсутністю матеріальних та трудових ресурсів, з урахуванням віддаленості контрагентів один від одного, тому наведені обставини свідчать про відсутність факту реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками та покупцями з урахуванням їх виду, обсягу, якості та розрахунків.

Згідно з даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ГУ Міндоходів України між ТОВ «Мерефянська скляна компанія» та підприємствами-контрагентами ТОВ «Фрегат плюс», ТОВ «ТК Фіона», ТОВ «Аріона-торг», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Українська Нафто газова компанія», ТОВ «ТПК «Нова», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ ВКФ «Союз СВ», ТОВ «Вектор-Альфа», ТОВ «Інвент груп» (раніш ТОВ «Донбас пром. ОІЛ», ТОВ «Білогірські Вапняки», ПАТ «Кримський содовий завод», ТОВ «ОСОБА_1 керама» маються розбіжності. Таким чином, у зв'язку з непідтвердженням реальності здійснення оподатковуваних операцій з боку постачальників ТОВ «Фрегат плюс», ТОВ «ТК Фіона», ТОВ «Аріона-торг», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Українська Нафто-газова компанія», ТОВ «ТПК «Нова», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ ВКФ «Союз СВ», ТОВ «Вектор-Альфа», ТОВ «Інвент груп» (раніш ТОВ «Донбас пром. ОІЛ», ТОВ «Білогірські Вапняки», ПАТ «Кримський содовий завод», ТОВ «ОСОБА_1 керама» на порушення п.138.4, п.138.8 ст.138, п.139.1 СТ.139, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 п.201 Податкового кодексу України ТОВ «Мерефянська скляна компанія» завищено суму витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2013 рік на суму 21 510 123 грн., за 2014 рік на суму 10 242 452 грн. та податковий кредит у січні 2013 року - грудні 2014 року на загальну суму 4 320 946 грн. по взаємовідносинам з вищенаведеними контрагентами.

Крім цього, ТОВ «Мерефянська скляна компанія» в грудні 2013 року здійснено на адресу ТОВ «ТПК «Нова» попередню оплату за ТМЦ у сумі 11 244 грн. та згідно з податковою накладною від 27.12.2013 № 48 включило до складу податкового кредиту у січні 2014 року суму ПДВ 1 874,0 грн. В березні 2014 року ТОВ «ТПК «Нова» було повернено попередню оплату (аванс) на адресу ТОВ «Мерефянська скляна компанія» та виписано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 13.03.2014 № 8. Однак, на порушення пп. 192.1.1 п. 192.1 ст.192 Податкового кодексу України ТОВ «Мерефянська скляна компанія» в березні 2014 року не зменшено суму ПДВ у складі податкового кредиту на 1 874 грн. ТОВ «Мерефянська скляна компанія» на підставі податкової накладної від 15.02.2013 № 57, виписаної ПАТ «Готель Чічіков», включило до складу податкового кредиту у лютому 2013 року суму ПДВ 1 007,33 грн. В лютому 2014 року у зв'язку зі зміною вартості показників ПАТ «Готель Чічіков» було виписано розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1 від 18.02.2013 в сторону зменшення суми ПДВ зі знаком «-» в розмірі 100,83 грн. Однак, на порушення пп. 192.1.1 п. 192.1 ст.192 Податкового кодексу України ТОВ «Мерефянська скляна компанія» у лютому 2014 року не зменшено суму ПДВ на 101 грн. В результаті чого ТОВ «Мерефянська скляна компанія» завищено податковий кредит у лютому 2013 року суму ПДВ 1 874 грн., у лютому 2014 року на суму 101 грн. (не оскаржується платником).

При перевірці встановлено, що у ТОВ «Мерефянська скляна компанія» по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», обліковувалась кредиторська заборгованість по якої настав строк позовної давності (було отримано товар (послуги), а сплата ТОВ «Мерефянська скляна компанія» не здійснювалась понад 3 року) по відношенню к наступним підприємствам: ТОВ НЦ «Промбезпека», ТОВ «Авто-Сплінт», ПрАТ «Фінанс капітал AM», ТОВ «Гарант Транс 2011», ПАТ «Краматорський м'ясопереробний завод», Територіальне відділення ВГО «АППУ» в Харківській області на загальну суму 658 712 грн. Однак, ТОВ «Мерефянська скляна компанія» на порушення пп.135.5.4.п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України не включило до складу доходу, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за 2013 рік суму кредиторської заборгованості у розмірі 657 402 грн.. за 2014 рік у розмірі 1310 грн. (не оскаржується платником).

Також, перевіркою встановлено, що згідно з даними бухгалтерського обліку ТОВ «Мерефянська скляна компанія» у перевіряємому періоді було отримано збитки від реалізації готової продукції (пляшок) у загальній сумі 17 295 849 грн. у т.ч., від реалізації готової продукції в адресу вітчизняних покупців у сумі 12 562 876 грн. (за 2013 рік у сумі 2 455 284 грн., за 2014 рік у сумі 10 107 592 грн.); від реалізації готової продукції в адресу іноземних покупців у сумі 4 732 973 грн. (за 2013 рік у сумі 4 732 973 грн.). Таким чином на порушення п.138.4 ст. 138 Податкового кодексу України ТОВ «Мерефянська скляна компанія» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)) на загальну суму 17 295 849 грн. у т.ч. за 2013 рік на суму 7 188 257 грн., за 2014 рік на суму 10 107 592 грн.

В результаті вищенаведених порушень за результатами перевірки ТОВ «Мерефянська скляна компанія» зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування за перевіряємий період на суму 49 707 136 грн. у т.ч. за 2013 рік на суму 29 355 782грн., за 2014 рік на суму 20 351 354 грн. та завищено залишок від'ємного значення ПДВ на суму 4 322 921 грн.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "ФРЕГАТ ПЛЮС" було укладено договір № 69-15-201ЗМСК від 01.07.2013р. про таке: 1. Предмет договору.

1.1. В порядку та на умовах цього Договору «Постачальник» зобов'язується поставити партіями у власність «Покупця» - склобой безбарвний грут «БТ» та «ЛС» (далі по тексту «Товар»), а «Покупець» зобов'язується прийняти та оплатити його, відповідно до нижче перерахованими положеннями цього Договору поставки.

ТОВ "ФРЕГАТ ПЛЮС" видвантажило в адресу ТОВ «Мерефянська скляна компанія» ТМЦ відповідно видаткових та податкових накладних на загальну суму 619 219,82 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Станом на 01.12.2013 року в бухгалтерському обліку позивача по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторська заборгованість на користь ТОВ "ФРЕГАТ ПЛЮС" у сумі 1 475 215,71грн.

Розрахунки у грудні 2013р. здійснювались грошовими коштами через розрахунковий рахунок на суму 1 587 777,50 грн.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки.

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ТК ФІОНА» було укладеного угоду № 33-15-2013 МСК від 27.03.2013 року щодо поставки запасних частин для опозиціонера плунжера.

ТОВ «ТК ФІОНА» відвантажило на адресу позивача вище зазначений товар , що підтверджується видатковою накладною № 3 від 17.06.2013 року на загальну суму 119 520 грн. та відповідною податковою накладною № 57 від 17.06.2013 року.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки.

Крім цього судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Аріана-торг» було укладено угоду № А/13/45 від 23.10.2013 року щодо поставки природного газу.

Між позивачем та ТОВ «Аріана-торг» було складено акт прийому передачі природного газу від 31.10.2013 року.

ТОВ «Аріана-торг» виписав на адресу позивача податкову накладену № 22 від 31.10.2013 року на загальну суму 254028,96 грн.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Також судом встановлено, що ТОВ «Імпексбуд» на адресу позивача буз укладання угоди було відвантажено згідно рахунку фактури № СФ-0416-85 від 16.04.2013 року трубу ст.х 23Н18 50х4.

Факт відвантаження підтверджується відповідною видатковою накладною № РН-42623 від 26.04.2013 року на загальну суму 4620,00.

Розрахунок за отримай товар було здійснено позивачем грошовими коштами через розрахунковий рахунок.

ТОВ «Імпексбуд» виписало на адресу позивача податкову накладну № 760 від 22.04.2013 року на загальну суму 4620,00.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Крім цього судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Українська Нафто-газова компанія» було укладеного угоду № П/12-036 від 21.06.2012 року предметом якої є передача позивачу природного газу.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ТПК Нова» було укладено угоду № 19-15-2013 від 20.02.2013 року згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві окремими партіями на умовах ОБР-Франко-склад Покупця (вул. Леонівська, 84-«А», м. Мерефа, Харківської обл.., Україна), якщо інше не зазначене у відповідному Додатку до Договору) згідно правил Інкотермс-2010, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити запасні частини промислової групи у асортименті для автоматів контролю СНЕСК V6.0 , надалі «Товар».

Факт отримання товару підтверджується видатковими та податковими накладними № Н-00000372 від 02.07.2013 року, № Н-00000443 від 25.07.2013 року , № Н-00000444 від 25.07.2013 року та № 39 від 13.06.2013 року.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Крім цього судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «УКРМЕТАВТОМАТИКА» було укладено угоду № 50-15-2013 МСК від 15.05.2013 року у відповідності до якої Продавець зобов'язується передати у власність «Покупцю» за його заявкою, а «Покупець» зобов'язується прийняти та оплатити - запасні електротехнічні частини до промислового обладнання, в асортименті (надалі за текстом - «Товар»), на умовах, визначених цим Договором.

Факт отримання товару підтверджується відповідними видатковими накладними № 358 від 19.06.2013 року, № 497 від 26.07.2013 року , № 573 від 29.08.2013 року, № 670 від 30.09.2013 року та податковими накладними № 24 від 20.05.2013 року, № 13 від 04.07.2013 року , № 75 від 22.07.2013 року, № 27 від 13.08.2013 року та № 79 від 27.09.2013 року

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ ВКФ «СОЮЗ СВ» було укладено угоду № 131118/1 від 18.11.2013 року у відповідності до якої Експедитор, діючи по дорученню та за рахунок коштів «Замовника» в рамках даного договору надає послуги по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом за допомогою транспортних послуг «Перевізника», тобто організує перевезення найманим транспортом за маршрутами вказаними у разовому Замовлені згідно з діючим законодавством України, на підставі підписаного сторонами Замовлення визначаючого умови виконання кожного перевезення, яке передається по факсу та має, за узгодженістю Сторін, юридичну силу оригіналу.

Факт надання відповідних послуг підтверджується відповідними видатковими накладними № СВ-140925/1 від 25.09.20144 року, № СВ-140919/2 від 19.09.2014 року та відповідними податковими накладними № 97 від 25.09.2014 року та № 76 від 19.09. 2014 року.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Крім цього судом встановлено, що ТОВ «ВЕКТОР-АЛЬФА» згідно рахунку фактури № 1625 від 30.09.2013 року було поставлено на адресу позивача гальмо околодочне ТКГ 200 з гідроштовкачем.

Факт поставки підтверджується відповідною видатковою накладною № 01-0000412 від 11.12.2013 року та податковою накладною № 400 від 06.12.2013 року.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки .

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» (раніше ТОВ «Донбас пром.ОІЛ» було укладено угоду поставки № 7-2012 МСК від 03.01.2012 року у відповідності до якої «Постачальник» зобов'язується передати у власність «Покупцю» за його заявкою, а «Покупець» зобов'язується прийняти та оплатити - промислові технічні оливи та мастила, а також технічні рідини у асортименті (надалі за текстом - «Товар»), на умовах, визначених даним Договором.

Номенклатура перелік, асортимент, ємність, тип пакування та кількість, а також умови поставки Товару узгоджуються Сторонами письмово у відповідних замовленнях «Покупця», а ціна у рахунках-фактурах «Постачальника», які є невід'ємною частиною даного Договору.

Факт відвантаження товару на адресу позивача підтверджується відповідними видатковими накладними № ПРН+У5 54053 від 20.01.2014 року, № ПРН+У5 54048 від 20.01.2014 року, № ПРН+У5 58639 від 17.03.2014 року, № ПРН+У5 58081 від 17.03.2014 року, № ПРН+У5 66594 від 04.07.2014 року , № ПРН+У5 70416 від 08.09.2014 року, № ПРН+У5 70013 від 06.10.2014 року, № ПРН+У5 75374 від 05.11.2014 року, а також належними податковими накладеними №№ 515,516 від 14.01.2014 року, № 440 від 12.03.2014 року, № 627 від 14.03.2014 року, № 317 від 04.07.2014 року, № 517 від 08.09.2014 року, № 303 від 06.10.2014 року та № 264 від 05.11.2014 року.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки.

Крім цього судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Білогірські вапняки» біло укладено угоду поставки матеріалу щебенного № 4000170 від 05.03.2014 року.

Факт отримання товару підтверджується видатковою накладеною № 239 від 20.03.2014 року на податковою накладеною № 32 від 13.03.2014 року.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки.

Також судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Кримський содовий завод» було укладено угоду поставки № 40003114 від 14.11.2011 року згідно якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві за його письмовим замовленням - соду кальциновану технічну (вуглекислий натрій) марки «А» (важка), код УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобов'язується прийняти цю продукцію та своєчасно провести її оплату.

Факт відвантаження товару підтверджується відповідними видатковими накладеними які містяться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки.

Крім цього судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «МИР КЕРАМА» було укладено угоду перевезення від 20.06.2014 року № 140620/1.

Факт виконання вище зазначеної угоди підтверджується відповідними актами та податковими накладними які містяться в матеріалах справи.

Суд зазначає, що факт отримання вище зазначеного товару, сплати за нього, оприбуткування та використання його у власній господарській діяльності відповідачем не заперечувався та підтверджується як матеріалами справи так і актом перевірки.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини між позивачем та ТОВ «Фрегат плюс», ТОВ «ТК Фіона», ТОВ «Аріона-торг», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Українська Нафто-газова компанія», ТОВ «ТПК «Нова», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ ВКФ «Союз GB», ТОВ «Вектор-Альфа», ТОВ «Інвент груп» (раніш ТОВ «Донбас пром. ОІЛ»), ТОВ «Білогірські Вапняки», ПАТ «Кримський содовий завод», ТОВ «ОСОБА_1 керама» є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні і п.2.4. ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Фрегат плюс», ТОВ «ТК Фіона», ТОВ «Аріона-торг», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Українська Нафто-газова компанія», ТОВ «ТПК «Нова», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ ВКФ «Союз GB», ТОВ «Вектор-Альфа», ТОВ «Інвент груп» (раніш ТОВ «Донбас пром. ОІЛ»), ТОВ «Білогірські Вапняки», ПАТ «Кримський содовий завод», ТОВ «ОСОБА_1 керама» не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо твердження відповідача про порушення позивачем вимоги п.п. 135.5.4. п. 135.5 ст.135 Податковий кодекс України в частині не включення до складу доходу суму безнадійної кредиторської заборгованості в розмірі 658712,00 грн. (стор. 56-57 акту перевірки), чим було занижено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування (інші доходи) на загальну суму 658712,00 грн., у т.ч.: у 2013 р. на суму 657402,00грн. та у 2014 р. на суму 1310,00 грн.

Суд зазначає, що ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 р. N 996-ХІУ та п.п. 1.2, 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24 травня 1995 року N 88, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 р. N 996-ХІУ первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за 2013, 2014 роки судом встановлено та зазначений факт не заперечувався позивачем по справі, що по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у ТОВ «Мереф'янська скляна компанія» облікована кредиторська заборгованість перед підприємствами за надані послуги та отримані товарно - матеріальні цінності по яким не здійснювалась оплата понад 3 роки, а саме: ТОВ НЦ "Промбезпека", ТОВ "Авто-Сплінт", ПрАТ "Фінанс капітал - М", ТОВ "ОСОБА_2 2 011", ПАТ "Краматорський м'ясопереробний завод" та Територіальне відділення ВГО "АППУ" в Харківській обл.

Відповідно до п.п 14.1.11. ст. 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а)заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

г)заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов'язаних з таким кредитором, та осіб, що перебувають (перебували) з таким кредитором у трудових відносинах протягом останніх трьох років з моменту прощення;

ґ) заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб). Така заборгованість визнається безнадійною у разі, якщо відповідні заходи, передбачені законодавством України, які вживав кредитор, не призвели до її стягнення;

д)актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв'язку з його ліквідацією;

е)сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

є) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством ".

Відповідно до п.п.135.5.4, п,135.5 ст.135 Податкового кодексу України, інші доходи включають:

„вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи"

Віджповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України N 435-ІУ від 16.01.13 (із змінами і сповненнями)

„1. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

2. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

3. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду".

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України N 435-ІУ від 16.01.13 із змінами і сповненнями загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу

1. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3.Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується ".

Крім того необхідно зазначити, що відповідно до п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, який затверджений Наказом ДПА України 22.12.2010 за N 984:

„Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів ".

Відповідно до Закону України „Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 р. N 996-ХІУ „господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.", а відповідно до п.2 ст.З Цього ж Закону „Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку".

Як вказувалось вищі, на дослідження надані оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 «Розрахунки з постачальниками» з деталізацією за 2013-2014 роки, які при відсутності договорів з підприємствами - контрагентами (ТОВ НЦ "Промбезпека", ТОВ "Авто-Сплінт", ПрАТ "Фінанс капітал - М", ТОВ "Гарант Транс 2011", ПАТ "Краматорський м'ясопереробний завод", Територіальне відділення ВГО "АППУ" в Харківській обл.), актів здачі приймання робіт (товарів, послуг), документального підтвердження оплати, транспортування не підтверджують документально виникнення та існування «безнадійної заборгованості» у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мереф'янська скляна компанія".

Таким чином, суд приходить до висновку, що висновки акту перевірки в частині зниження доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, (підприємство не включило до складу доходу суму безнадійної кредиторської заборгованості в розмірі 658712,00 грн. Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо посилання відповідача, що при перевірці правильності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування в порушення п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 ТОВ «Мерефянська скляна компанія» необгрунтовано завищено собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг), які заховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 17 295849 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 7188257 грн. та за 2014 рік на суму 107592 грн., а саме: до складу р. 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг).» підприємство відносить відповідно наданих до перевірки первинних документів та даних бухгалтерського обліку собівартість реалізованих пляшок.

Як було встановлено судом та підтверджується актом перевірки , що „за перевіряємий період ТОВ «Мерефянська скляна компанія» було отримано збитків від реалізації готової продукції (пляшок) на суму 17295849 грн. у т.ч. :

1.1. від реалізації готової продукції в адресу вітчизняних покупців у сумі 12562876 грн., в т.ч.: за 2013р. у сумі 2455284 грн., за 2014р. у сумі 10107592 грн.

1.2. від реалізації готової продукції в адресу іноземних покупців у сумі 4732973грн., в т.ч.: за 2013р. у сумі 4732 973 грн.".

Тобто на думку відповідача собівартість реалізованих товарів, за наслідками якої товариство отримало збитки, безпідставно включена до складу витрат підприємства, так як підприємство не отримало доходу у вказаний період, що передбачено що п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI, де зазначено: «...витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.».

З зазначеними вище висновками відповідача суд не погоджується, оскільки відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України зазначено, що „господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами ".

Відповідно до п.п. 14.1.56, п.1.56, ст.56 Податкового кодексу України: „доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами ".

Відповідно до Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 7 лютого 2013 р. N 73, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 р. N 336/22868:

доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов 'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників);

збиток - перевищення суми витрат над сумою доходу, для отримання якого були здійснені ці витрати;

прибуток - сума, на яку доходи перевищують пов 'язані з ними витрати." Як видно із даних наведених вищі у таблицях №4 та 5, які складені на підставі даних бухгалтерського обліку ТОВ „Мереф'янська скляна компанія", товариство за досліджуємий період 2013- 2014 років на 17295849 грн. понесло збитки за наслідками деяких фінансово господарських операцій, при цьому отримавши відповідних дохід в сумі 155453094 грн. за цей же самий період.

Суд зазначає, що Податковий кодекс України, зокрема і пункт 138.4 статті 138 не містить норм відповідно до яких підприємство не може визначати витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, в разі понесення збитків від здійснення господарських операцій по яким понесені фінансові витрати у відповідному звітному періоді.

Таким чином, суд приходить до висновку, що висновки акту перевірки № 752/20-23-22-01-05/32952061 від 01.04.2015 в частині завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) в сумі 17295849,00 грн., що призвело до завищення витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування в сумі 7188257,00 грн. за 2013 рік та в сумі 10107592,00 грн. за 2014 рік., не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім цього суд зазначає, що вище зазначені висновки суду також підтверджуються висновком судово-економічної експертизи № 1104 від 19.11.2015 року проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.засл.проф ОСОБА_1.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач правомірно на підставі вищенаведених первинних документів включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Фрегат плюс», ТОВ «ТК Фіона», ТОВ «Аріона-торг», ТОВ «Імпексбуд», ТОВ «Українська Нафто-газова компанія», ТОВ «ТПК «Нова», ТОВ «Укрметавтоматика», ТОВ ВКФ «Союз GB», ТОВ «Вектор-Альфа», ТОВ «Інвент груп» (раніш ТОВ «Донбас пром. ОІЛ»), ТОВ «Білогірські Вапняки», ПАТ «Кримський содовий завод», ТОВ «ОСОБА_1 керама» включило до складу витрат у 2013 - 2014 роках суму 31 752 575 грн. та до складу податкового кредиту у січні 2013 - грудні 2014 року суму ПДВ у загальному розмірі 4 320 946 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 27.04.2015 року та № від 27.04.2015 року винесено Харківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Харківській області з порушенням норм чинного законодавств України, а отже підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мереф'янська скляна компанія" до Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області № від 27.04.2015 року та № від 27.04.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 31 грудня 2015 року.

Суддя Спірідонов М.О.