Справа № 2а-11399/11/1370
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2012-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2012 р. м. Львів № 2а-11399/11/1370

10 год. 04 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сподарик Н.І., за участі секретаря судового засідання Задорожної М.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛМК»до державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЛМК»(далі ТзОВ «Торговий дім «ЛМК») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.08.2011 року № НОМЕР_1 державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова.

02.04.2012 року у судовому засіданні у звязку з завершенням реорганізації відповідача, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців та наказу від 16.03.2012 року №1 замінено відповідача - державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова на державну податкову інспекцію у Сихівському районі м. Львова Львівської області Державної податкової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право позивача на податковий кредит під час проведення перевірки підтверджувався усіма необхідними первинними документами, на підтвердження договірних відносин з ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест». Таким чином, вважає, що відповідач прийшов до неправомірних висновків щодо порушення порядку формування ТзОВ «Торговий дім «ЛМК»податкового кредиту, який передбачає єдиною підставою для формування податкового кредиту - наявність податкових накладних. Зазначає, що незначні недоліки в них не позбавляють позивача права на включення сум ПДВ за такими накладними до податкового кредиту. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач заперечив позовні вимоги з підстав викладених у письмових запереченнях, поданих представником відповідача в судовому засіданні 14.12.2012 року, де вказано, що позивачем порушено п.198.2, п.198.3. ст. 198, п.201.14, п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України, яке полягає у завищенні податкового кредиту за період від 01.04.2011 року по 31.05.2011 року, на загальну суму 67 833 грн. Під час проведення перевірки позивачем не надано належного документального підтвердження факту здійснення господарської операції з контрагентом ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест». Податкове зобовязання контрагентом позивача не сформовано, а відповідно відсутні підстави для виписки податкових накладних в силу дії норми п.201.4 ст. 201 Податкового кодексу України

Представник відповідача заперечила проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, оцінивши їх в сукупності та встановив наступні фактичні обставини справи:

ТзОВ «Торговий дім «ЛМК»зареєстроване 12.08.2009 року під № 0022426, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 51). Позивач взятий на облік платника податків до ДПІ у Сихівському районі м. Львова 13.08.2009 року за № 53398 та є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією свідоцтва № 100242413 про реєстрацію платника податку на додану вартість (а.с. 54-55).

У період з 20.07.2011 року по 22.07.2011 року державною податковою інспекцією у Сихівському району м. Львова проведено позапланову невиїзну перевірку ТзОВ «Торговий дім «ЛМК»з питань достовірності нарахування податку на додану вартість за квітень 2011 року при здійсненні фінансово-господарських взаєморозрахунків з ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест», про що складено акт № 2949/23-209/36609936 від 01.08.2011 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.198.2, п.198.3. ст. 198, п.201.14, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 67833 грн., а саме за квітень 2011 року на суму 57833 грн. та за травень 2011 року на суму 10000 грн.

Позивачем за вих. № 10 від 08.08.2011 року надано заперечення на даний акт перевірки, у свою чергу відповідачем надано відповідь від 16.08.2011 року № 11925/23-408.

Зокрема, на підставі акту перевірки 18.08.2011 року відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення форми «Р»№ НОМЕР_1, яким відповідно до вимог п.198.2, п.198.3. ст. 198, п.201.14, п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 67834 грн., у тому числі основний платіж 67833 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 1 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ТзОВ «Торговий дім «ЛМК»оскаржило останнє у адміністративному порядку. За результатами розгляду скарги від 31.08.2011 року, ДПА у Львівській області прийняла рішення № 27111/10/25-005/2203 від 12.10.2011 року, яким оскаржуване повідомлення-рішення ДПІ у Сихівському районі м. Львова залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач не погоджуючись з висновками посадових осіб державної податкової служби та з прийнятим податковим повідомленням рішенням, оскаржив останнє в судовому порядку.

Оцінюючи встановлені обставини та доводи сторін суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних міркувань:

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

01 січня 2011 року набув чинності Податковий кодекс України (далі - ПК України), який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Відповідно до п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Між ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест»(виконавець) та ТзОВ «Торговий дім ЛМК»(замовник) було укладено договір № ДІ 01/02-2011/1 про виконання робіт від 01.02.2011 року. Згідно даного договору виконавець виконує наступні роботи: встановлення системи опалення та вентиляції за адресою м. Львів, вул. Зелена,204. Щодо предмету даного договору, то виконавець зобовязується за завданням замовника на умовах цього договору виконати роботи, передбачені п.1.2. Договору, а замовник зобовязується прийняти та оплатити ці роботи. Як вбачається з даного договору пункт 1.2. в ньому відсутній (а.с.42).

На підтвердження виконання вищевказаного договору позивачем надано копію акту здачі приймання робіт (надання послуг) № ОУ-63 від 29.04.2011 року, де вказано наступне: виконавцем проведено такі роботи: монтаж опалюваної системи, вентиляції. Проте, не вказано обєкт на якому проводились роботи та його адреса, не вказано перелік матеріалів, які використовувалися при проведені робіт, не вказано хто є власником, виконавцем, замовником матеріалів, які використовувалися при проведені даних робіт. (а.с. 50). До матеріалів справи позивачем надано також копію акту приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2011 року форми № КБ-2в від 29.04.2011 року.

З податкових накладних від 29.04.2011 року: № 63 на загальну суму 102 000,00 грн. в тому числі ПДВ 17000,00 грн.; № 64 на загальну суму 100 000,00 грн., ПДВ - 16 666,67 грн.; № 65 на загальну суму 145 000,00 грн., ПДВ 24 166,67 грн.; № 69 на загальну суму 60 000,00 грн. ПДВ 10 000,00 грн. вбачається і представником позивача не заперечується є недолік, а саме: у графі, де вказано вид цивільно-правового договору зазначено договір про виконані роботи від 04.02.2011 року № Д 01/02-2001/1, однак наявний у матеріалах справи договір №ДІ-01/02-2011/1, і як стверджує позивач на підставі цього договору виписувались податкові накладні, однак із помилкою.

Згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6. ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 201.14. ст. 201 ПК України платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Згідно до з п.201.15 ст. 201 ПК України зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1. п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Відповідно до п.п. 1.2 п.1 вказаного Положення, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього положення.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції: одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підприємство самостійно визначає облікову політику; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановленим цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форму внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів.

Крім того, частиною другою та третьою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Однак подані позивачем до перевірки копії документів не підтверджують факту постачання обумовлених договором робіт, а саме: не містять інформації про надані роботи; обсяг наданих робіт; обсяг та вартість використаних в ході робіт матеріалів. Також не долучено до матеріалів справи і робочі креслення щодо монтажу системи опалення, вентиляції.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача, що ТзОВ «Торговельний дім «ЛМК»частково оплатило вартість робіт ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест»обумовлених договором від 01.02.2011 року на суму 202 000,00 грн., оскільки з розрахунку по операціях від 14.04.2011 року позивача вбачається, що списання коштів з ТзОВ «Торговельний дім «ЛМК»проходило за невідомими договорами, які не є предметом дослідження у даній справі. Долучений до матеріалів справи лист вих.№8/12 від 12.07.2011р. щодо зміни призначення платежу, судом до уваги не береться, оскільки зміна призначення платежу можлива, однак належних доказів проплати позивачем не долучено, оскільки відсутні платіжні доручення завірені печаткою банківської установи та скріплені підписом працівника тієї ж установи. Окрім того, договором передбачено, а саме п.4.2 Оплата за виконанні роботи буде здійснюватись протягом 7 календарних днів з моменту підписання Договору, в даному випадку цей пункт договору не виконано.

Під час судового розгляду представник відповідача стверджувала, що податок на додану вартість по зазначених вище операціях до бюджету не надходив, а представник позивача не заперечував даний факт, тільки надав копію листа щодо зміни призначення платежу, який скеровувався до контрагента позивача (а.с. 136). Інших, належним чином завірених банківських документів, які б підтвердили списання коштів за даним правочином суду не надано, а позивачем зауважено, що це були наступні помилки.

Відповідно п. 201.4. ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Пунктом 198.2. статті 198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Аналізуючи дані статті ПК України вбачається, що у ТзОВ «Торговельний дім «ЛМК» відсутнє право на включення сум податку до податкового кредиту.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Посилання позивача, що контролюючий орган при перевірці вийшов за межі повноважень, не заслуговує на увагу, так як предметом перевірки, згідно наказу від 19.07.2011 року, було питання достовірності нарахування податку на додану вартість за квітень 2011 року при здійсненні фінансово-господарських взаєморозрахунків з ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест», всі податкові накладні виписані у місяці квітні 2011 року і перевірялись при перевірці, які не включені до податкового зобовязання ТзОВ «Будівельна компанія»Донбас-Інвест», а лише включені до податкового кредиту позивачем.

Отже, при проведені перевірки орган державної податкової служби не вийшов за межі вищезгаданого наказу.

Зважаючи на викладене вище, позивачем не підтверджено належним чином, підставності податкового кредиту, оскільки у поданих первинних документах містяться недоліки. Крім того, із даних документів не можливо зробити висновок, що саме ці роботи виконувало ТзОВ БК «Донбас Інвест», оскільки у підприємства відсутні основні засоби, що підтверджується декларацією з податку на прибуток за перший квартал 2011 року, чисельність працівників у звітному місяці за штатом та за цивільно-правовими договорами становить 0 осіб, згідно декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що воно було прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,167 КАС України, суд

постановив:

В задоволені позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2012 року.

Суддя Сподарик Н.І.