Справа № 448/1188/15-а
Суддя: Борисенко В. В.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/1188/15-а
Провадження № 2-а/448/52/15
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.11.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Рушеляк Г.С.,

за участю:

представника позивача - Махлай Т.М.,

відповідача - ОСОБА_2,

перекладача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська справу за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Еритреї ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач 09.11.2015 року був затриманий в пункті пропуску «Смільниця» після передачі з Республіки Польща в Україну в рамках угоди про реадмісію, за здійснення 08.11.2015 року незаконного перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза пунктом пропуску групою осіб, чим своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП, за що його 11.11.2015 року постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Зазначає, що 13.08.2015 року на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» начальником Мукачівського прикордонного загону було прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України в країну походження, яке він не виконав. Також вказує, що протягом серпня місяця 2015року відповідача двічі затримано на ділянці відповідальності Мукачівського прикордонного загону за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Угорщини.

Вважає, що відповідач буде ухилятися від самостійного виїзду за межі України, оскільки у нього є стійкий намір потрапити до країн Європейського Союзу з метою легалізації свого перебування на території країн Євросоюзу, відсутність коштів та правових підстав, необхідних для законного перебування на території України, умисно та неодноразово порушив законодавство України та завдав шкоди міжнародному іміджу України та прикордонній безпеці.

З огляду на вищенаведене, просить суд примусово видворити відповідача - громадянина Еритреї ОСОБА_2 за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив та просить суд примусово не видворяти його назад у Еритрею, оскільки там його життю та здоров'ю загрожує небезпека.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч.4 ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що громадянин Еритреї ОСОБА_2, відповідач у справі, 08.11.2015року біля 22.30 год. в районі 440 прикордонного знаку, на ділянці прикордонної застави «Мігово», що знаходиться на території Старосамбірського району Львівської області, незаконно, поза пунктом пропуску через державний кордон України, без відповідних документів, у групі з невстановленими громадянами Сирії перетнув державний кордон України з Республікою Польща, повторно, після притягнення його до відповідальності 25.08.2015року за аналогічне правопорушення.

09.11.2015 року о 16.00 год. відповідач був затриманий в пункті пропуску «Смільниця-Кросценко», що на території Старосамбірського району Львівської області, після передачі з Республіки Польща в Україну в рамках Угоди про реадмісію.

Постановою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.11.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 гривень.

Цього ж дня, 11.11.2015 року згідно з вимогами ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Мостиським прикордонним загоном прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України у термін до 12.11.2015 року, однак вказане рішення відповідачем виконано не було.

Як вбачається пояснень сторін та матеріалів справи, зокрема із листа ГУДМС України в Харківській області ""Про надання інформації" від 11.11.2015року відповідач 22.09.2014року звертався до ГУДМС України в Харківській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням ДМС України від 10.04.2015року №296-15 йому відмовлено у визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Дане рішення відповідач оскаржив до Харківського окружного суду, який своїм рішенням від 02.09.2015року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовив у повному обсязі.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: копією постанови судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.11.2015 року; копією протоколу про адміністративне затримання від 09.11.2015року; копією акту приймання - передавання особи від 09.11.2015року; копією письмових пояснень ОСОБА_2 від 09.11.2015 року; рішенням про примусове повернення відповідача за межі України від 11.11.2015року та іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач неодноразово порушував вимоги законодавства України, незаконно перетнув державний кордон України з Республікою Польща, враховуючи наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, яке не виконане, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виконання рішення про повернення за межі території України, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а саме примусове видворення за межі України.

Разом із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом встановлено, що відповідач є громадянином Еритреї, що підтверджується копією його паспорта громанянина Еритреї НОМЕР_1.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 16 березня 2012 року, суди можуть використовувати інформацію про країни походження, розміщену на офіційних сайтах Державної міграційної служби України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, а також на інформаційних носіях, які розповсюджуються Регіональним представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців у Білорусі, Молдові, Україні, та інших носіях. Інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.

Як вбачається із інформації розміщеної на сайтах мережі Інтернет, зокрема http://www.un.org, http://www.dw.com/uk,http://www.bbc.com/ukrainian/politics/2015/06/150608_eritrea_un_hk, в Еритреї спостерігається катастрофічна ситуація з правами людини, економіка практично знищена. Свавільні арешти, тортури, злидні та безперспективність змушують людей залишати рідні місця та тікати. Однією з головних причин, чому люди тікають з Еритреї, вважається жорстка політика призову на військову службу після 18-річного віку. ООН зазначає, що багатьох призовників змушують залишатися в армії на невизначений строк. Вони отримують дуже малу платню, їх змушують працювати і карають тортурами. 2004 року уряд країни наказав відкривати на кордонах країни вогонь на ураження, аби запобігти втечам еритрейців, і така політика не була офіційно скасована, йдеться в доповіді ООН.

Відповідно до Позиції Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців за квітень 2009року (Керівництво УВКБ ООН по відповідності критеріям при оцінці потреб у міжнародній захисті для осіб з Еритреї, які шукають притулку http://unhcr.org.ua/img/uploads/docs/Eritrea_Eligibility%20Guidelines_rus-2009.pdf) УВКБ ООН настійно рекомендує Державам проявляти обережність при розгляді можливості висилки осіб, які не визнаних біженцями відповідно до критеріїв Конвенцій 1951 року, і або ОАЕ, після прийняття рішень з їх заявами відповідно до об'єктивними і ефективними процедурами визнання статусу біженця, включаючи право на апеляцію. УВКБ ООН також рекомендує утримуватися від депортації шукачів притулку осіб з Еритреї в ті країни, через які вони проїхали, або де їм міг бути надано статус біженця, але з яких вони можуть бути вислані на батьківщину або депортовані.

Вказані обставини є загальновідомими, і відповідно до ч.2 ст.72 КАС України їх не потрібно доказувати.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено обов'язок суду застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що повернення особи до країни, де їй загрожує катування або нелюдське чи таке, що принижує людську гідність поводження чи покарання, буде порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на наведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач ОСОБА_2 не може бути примусово видворений за межі України, оскільки наявні обставини, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача до країни його походження - Еритреї, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 69-71, 86, 158 - 163, 183-5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Еритреї ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м. Львів, вул. Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Борисенко

Постанова набрала законної сили

«___» ______________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко