Справа № 2а-0770/2917/12
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 876/7646/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Чопської митниці Державної митної служби України на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.04.2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» до Чопської митниці Державної митної служби України, третя особа: головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» (далі позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Чопської митниці Державної митної служби України, третя особа: головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області служби та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати рішення Чопської митниці про визначення митної вартості товару № 305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012 р., картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00068 від 24.04.2012 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00070, та стягнути з Державного бюджету України надміру сплачених за вантажною митною декларацією ВМД № 305090000/2012/005315 від 24.04.2012 року сум податку на додану вартість у розмірі 32259,99 грн..

В обґрунтування вимог зазначає, що митним органом вантажну митну декларацію № 305090000/2012/005261 до оформлення прийнято не було, а декларанту, незважаючи на подані товаросупровідні документи, в яких було чітко зазначено ціну товару та встановлено його вартість, було видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00068 від 24.04.2012 року.

Після виконання вимог, зазначених у вищенаведеній картці відмови, позивач подав до митного оформлення нову ВМД № 305090000/2012/005288 від 24.04.2012 року, згідно якої ним було задекларовано до митного оформлення той же самий товар, але вже із коригуванням митної вартості у відповідності до вимог, викладених у картці відмови № 305090000/2/00068 від 24.04.2012 р., а саме згідно рішення про визначення митної вартості товарів № 305000006/2011/100068/2 від 03.10.2011 р., яке було прийнято митним органом із застосуванням 6-го резервного методу визначення митної вартості, в сумі 251932,06 грн., з розрахунку 1,16 євро за 1 кг. товару.

Однак, незважаючи на це, митним органом позивачу було повторно відмовлено у митному оформленні товару, митна вартість якого вже була скоригована на виконання вимог митного органу.

При цьому митним органом було прийнято рішення про визначення митної вартості № 305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012 р. за шостим резервним методом, у звязку з наявною у митного органу ціновою інформацією та повторно видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України. У відповідності до поведених митним органом дій, позивач зобовязаний був скоригувати митну вартість товару відповідно до рішення про визначення митної вартості №305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012 року на рівні 1,33 євро за 1 кг. товару. Позивачем було подано для митного оформлення товару нову ВМД за № 305090000/2012/005315 від 24.04.2012 р., у якій скориговано, згідно рішення №305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012року, митну вартість товару за шостим резервним методом на суму 290048,12 грн. з розрахунку 1,33 євро за 1 кг. товару та сплачено до Державного бюджету податок на додану вартість в сумі 58009,62 грн., хоча до цього часу згідно попереднього рішення митного органу митна вартість цього ж самого (ідентичного) товару від одного і того ж продавця була визначена митним органом на рівні 1,167 євро за 1 кг.

Позивач вважає рішення Чопської митниці про визначення митної вартості товару № 305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012 р., картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00068 від 24.04.2012 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00070 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а надмірно сплачені платежі по податку на додану вартість такими, що підлягають поверненню позивачу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.04.2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Чопської митниці Державної митної служби України про визначення митної вартості товару №305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №305090000/2/00068 та №305090000/2/00070. Стягнуто з Державного бюджету України надмірно сплачену за вантажною митною декларацією №305090000/2012/005315 від 24.04.2012р. суму податку на додану вартість у розмірі 32259 грн. 99 коп..

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Чопською митницею Державної митної служби України подано апеляційну скаргу, в якій зазначається, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, 16.04.2012 року між позивачем, як покупцем та особою - нерезидентом Agrilepidio S.r.l, Італія, як продавцем, був укладений Контракт № 24 щодо поставок свіжих фруктів (надалі Товари) на загальну суму 1000000 (один мільйон ) Евро.

24.04.2012 року позивач, з метою митного оформлення товарів, а саме: «продукти рослинного походження - плоди свіжі, ківі HAYWARD, врожай 2012 року, виробник Agrilepidio S.r.l, Італія, країна походження Італія» подав до митного органу вантажну митну декларацію (далі ВМД) № 305090000/2012/005261 та інші підтверджуючі вартість товару документи, розрахувавши митну вартість за першим методом визначення митної вартості (за ціною договору), щодо товарів, які імпортуються, у розмірі 128748,17 грн. (з розрахунку 0,59 євро за 1 кг. товару).

Митним органом зазначену декларацію митної вартості до оформлення прийнято не було, а декларанту видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 305090000/2/00068 від 24.04.2012 року.

Після виконання вимог, зазначених у вищенаведеній картці відмови, позивач подав до митного оформлення нову ВМД № 305090000/2012/005288 від 24.04.2012 року, згідно якої ним було задекларовано до митного оформлення той же самий товар, але вже із коригуванням митної вартості у відповідності до вимог, викладених у картці відмови № 305090000/2/00068 від 24.04.2012 р., а саме згідно рішення про визначення митної вартості товарів № 305000006/2011/100068/2 від 03.10.2011 р., яке було прийнято митним органом із застосуванням 6-го резервного методу визначення митної вартості, в сумі 251932,06 грн., з розрахунку 1,16 євро за 1 кг. товару.

Митним органом повторно відмовлено позивачу у митному оформленні товару, митна вартість якого вже була скоригована на виконання вимог митного органу.

При цьому митним органом було прийнято рішення про визначення митної вартості № 305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012 р. за шостим резервним методом у звязку з наявною у митного органу ціновою інформацією та повторно видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України вже за № 305090000/2/00070, згідно якої для виконання вимоги, яка забезпечує можливість прийняття митної декларації, позивач зобовязаний був скоригувати митну вартість товару відповідно до рішення про визначення митної вартості № 305000003/2012/100301/2 від 24.04.2012 року на рівні 1,33 євро за 1 кг. товару.

На виконання вимог митного органу, з метою запобігання збитків, внаслідок втрати вартості товару та його псування через специфічність властивостей продуктів рослинного походження, позивач подав для митного оформлення товару ВМД за № 305090000/2012/005315 від 24.04.2012 р., у якій зазначив скориговану митну вартість у за шостим резервним методом на суму 290048,12 грн. з розрахунку 1,33 євро за 1 кг. товару та сплатив до Державного бюджету податку на додану вартість в сумі 58009,62 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога субєкта владних повноважень - митного органу про подання додаткових документів: не відноситься до виключних умов на застосування першого методу визначення митної вартості (за ціною договору) та створює для субєктів ЗЕД умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законом, що суперечить вимогам ст. 3 МК України щодо застосування при визначенні митної вартості товарів тільки норм Митного кодексу і законів. Окрім того, ст. 2 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» заборонено застосування підзаконних актів, що у будь-який спосіб створюють для субєктів зовнішньоекономічної діяльності умови менш сприятливі, ніж ті, які встановлені законами України, що також приймається до уваги судом при вирішенні даної справи.

Вважає, що дані цінової бази Державної митної служби України щодо рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів з огляду на положення частини другої статті 266 Митного кодексу України (чинного на час виникнення правовідносин), відповідно до яких перший метод визначення митної вартості є основним, за умови дотримання декларантом вимог щодо порядку декларування митної вартості товарів та документального підтвердження розміру митної вартості, визначеної за першим методом, не є достатніми та визначальними для висновку про недостовірність митної вартості товару.

Що стосується стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених за вантажною митною декларацією ВМД № 305090000/2012/005315 від 24.04.2012 року сум податку на додану вартість суд першої інстанції дійшов висновку, що у даній справі підставою для декларування імпортованого товару за ВМД за вказаною у них митною вартістю було рішення митного органу про визначення митної вартості товару в межах поставки за одним зовнішньоекономічним контрактом шляхом застосування резервного методу. Тому, вищевказане рішення митного органу призвели до надмірної сплати позивачем податку на додану вартість. Про сплату позивачем податку на додану вартість свідчать відмітки посадової особи на вантажних митних деклараціях та наявні у матеріалах справи платіжні доручення. В звязку з цим, надмірно сплачена сума податку на додану вартість підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу наведено перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах.

Згідно ст. 55 Митного кодексу, яка регулює порядок коригування митної вартості товарів зазначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити в тому числі, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2); під час митного оформлення при прийнятті органом доходів і зборів письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу (ч.4); декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5); на вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді (ч.6).

Згідно ч. 1 ст.57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 2-8 ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до норм статті 59 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього (ч.8 ст.57 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

У разі незгоди Митниці із митною вартістю імпортованого товару, вона відповідно до вимог статті 57 МК України зобовязана провести процедуру консультацій, у ході яких мала б дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних мотивів, проте ці вимоги закону Митниця не виконала.

Частинами першою - третьою статті 256 МК України визначено, що відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за шостим (резервним) методом на товар, митний орган не зазначив, які відомості в наданих йому документах викликають сумніви, в чому вони полягають, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України.

Отже, Митницею не доведено наявність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару, а тому відомості про заявлену Товариством митну вартість є об'єктивними, та такими, що піддаються обчисленню і підтверджуються документально.

Також, митним органом було безпідставно застосовано метод № 6 (резервний) без зазначення обґрунтованих підстав незастосування попередніх пяти.

При цьому, суд першої інстанції також дійшов висновку, що позовна вимога стягнення з Державного бюджету України суми надмірно сплаченого ПДВ підлягає задоволенню.

Проте колегія суддів зазначає на наступне.

Згідно частини 2 статті 69 Митного кодексу України, митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 301 Митного кодексу України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобовязаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Аналіз положень Митного кодексу України дає колегії суддів підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суд, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ввізного мита, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості.

Таким чином, суд першої інстанції постановляючи у цій справі рішення щодо стягнення з Державного бюджету на користь позивача суми надмірно сплаченого ПДВ, фактично визначив митну вартість ввезеного ним товару за першим методом, чим підмінив митний орган.

Наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, який визначає процедуру повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України.

Розділом III вищезазначеного Порядку встановлено порядок повернення платникам податків митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органам.

Зокрема, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Відповідно до пункту 2 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації.

Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації (далі - митний орган).

Пунктом 7 вищезазначеного Порядку визначено, що на підставі отриманого Висновку про повернення відповідний орган Державного казначейства України готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом пяти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Таким чином, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обовязкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обовязкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами та Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення коштів.

Виходячи з наведеного, нормативними актами встановлений порядок повернення надміру сплачених митних платежів, який позивачем не дотриманий.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми ввізного мита та ПДВ підлягає зміні з відмовою в позовних вимогах в цій частині.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права в частині задоволення вимог про стягнення з Державного бюджету України надмірно сплаченої суми ввізного мита та ПДВ.

Керуючись ч. 3 ст.160, ст. ст. 41, 195-196, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А НО В И В:

Апеляційну скаргу Чопської митниці Державної митної служби України задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.04.2013 року у справі № 0770/2917/12 в частині стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачену за вантажною митною декларацією №305090000/2012/005315 від 24.04.2012р. суму податку на додану вартість у розмірі 32259 грн. 99 коп. змінити.

Відмовити в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених за вантажною митною декларацією ВМД № 305090000/2012/005315 від 24.04.2012 року сум податку на додану вартість у розмірі 32259,99 грн..

В решті постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.04.2013 року у справі № 0770/2917/12 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

ОСОБА_1