Справа № 175/4407/15-а
Суддя: Ребров С. О.
Дата ухвалення: 2015-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/4407/15-а
Провадження № 2-а/175/51/15
Справа № 175/4407/15
П о с т а н о в а

І м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.

при секретарі Пренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ювілейне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектор ДПС Відділення ДАІ з обслуговування міста Павлограда старший сержант міліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом, посилаючись на те, що 25.10.2015 року рухаючись по вул. Харківська в м. Павлограді на автомобілі ВАЗ 21093, був зупинений інспектором, яким було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 124 КУпАП, а саме керував автомобілем на якому встановлено ГБО без узгодження в Державтоінспекції. На підставі вищевказаного протоколу інспектором було винесено постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 340 грн. З даним протоколом та постановою позивач не згоден, а тому просив суд скасувати постанову інспектора ДПС ВДАІ з обслуговування м. Павлограда ОСОБА_2 від 25.10.2015 року серія ПС2 №459202 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за порушення ч.1 ст. 121 КУпАП.

Позивач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач інспектор ДПС ВДАІ з обслуговування м. Павлограда ОСОБА_2, у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень по суті позову до суду не надав.

Дослідивши представлені письмові докази, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанова іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена у вищестоящій орган, (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міжміський суд, у порядку визначеному КАС України з особливостями, встановленими КУпАП.

На підставі ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження адміністративних актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування знаходження) позивача.

Таким чином, порушень територіальної підсудності не встановлено, оскільки позивач мешкає у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області.

Як встановлено в судовому засіданні, 25 жовтня 2015 року о 10-26 год. в м. Павлоград по вул. Харківській водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_1 на якому встановлено ГБО без узгодження в Державтоінспекції.

Відповідні обставини відображені в протоколі про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2015 року.

Відповідно до постанови серії ПС2 № 459202 від 25 жовтня 2015 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, за порушення п. 30 ПДР і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Згідно зі ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до оскаржуваної постанови позивача притягнути до відповідальності за порушення пункту 30 ПДР України, якими передбачено, що:

-власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов'язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно п. 30.1. «Правил дорожнього руху України», які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх у Державтоінспекції або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обовязковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Стаття 4 ЗУ «Про дорожній рух» визначає, що до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить визначення порядку здійснення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про дорожній рух» переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

У разі переобладнання п'яти і більше транспортних засобів протягом року суб'єкти господарювання, які здійснюють господарську діяльність з переобладнання транспортних засобів, повинні мати узгоджену з відповідними уповноваженими державними органами нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання та свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. Допуск до експлуатації переобладнаних транспортних засобів здійснюється лише шляхом проведення спеціальних випробувань та оформлення сертифіката на відповідність вимогам чинних в Україні правил, нормативів і стандартів.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 607 від 21 липня 2010 року затверджено «Порядок переобладнання транспортних засобів» у пункті першому якого визначено, що цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Пунктом 18 цієї постанови передбачено, що перереєстрація транспортного засобу, що переобладнаний, проводиться реєстраційно-екзаменаційним підрозділом Державтоінспекції МВС відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388.

Згідно п. 7 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМУ N1388 від 7 вересня 1998 р., власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Відповідно до п. 33 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМУ N1388 від 7 вересня 1998 р., перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Пунктом 37 зазначеного порядку також передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) переобладнаних транспортних засобів проводиться на підставі документів про відповідність їх вимогам безпеки дорожнього руху та документів, що підтверджують правомірність придбання встановлених кузовів (рам), які мають ідентифікаційні номери (у разі їх заміни). Документами про відповідність переобладнаних транспортних засобів вимогам безпеки дорожнього руху є: для транспортних засобів, переобладнаних суб'єктами господарювання, які провадять господарську діяльність з переобладнання п'яти і більше транспортних засобів протягом року, - свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, оформлене державним підприємством «ДержавтотрансНДІпроект» або Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС на відповідний вид переобладнання, що подається разом із сертифікатом відповідності (наявність необов'язкова для транспортних засобів, переобладнаних для роботи на газових паливах), виданим органом з оцінки відповідності, що визнаний та призначений в установленому порядку проводити процедуру сертифікації транспортних засобів, та актом приймання-передачі транспортного засобу за формою згідно з додатками 3, 4 і 6; для транспортних засобів, переобладнаних в індивідуальному порядку, а також транспортних засобів, переобладнаних для роботи на газових паливах, - акт технічної експертизи (крім переобладнаних автобусів) за формою згідно з додатком 5 або сертифікат відповідності, виданий випробувальною лабораторією (центром), що має атестат акредитації відповідної галузі та повноваження щодо проведення перевірки технічного стану транспортних засобів, органом з оцінки відповідності, що визнаний та призначений в установленому порядку проводити процедуру сертифікації транспортних засобів, чи підприємством, що має сертифікат відповідності державної системи сертифікації УкрСЕПРО з установлення відповідності конструкції переобладнаного транспортного засобу умовам (вимогам), викладеним у документі про погодження переобладнання.

Переобладнання транспортних засобів для роботи на газових паливах здійснюється виключно суб'єктами господарювання, які провадять господарську діяльність з переобладнання п'яти і більше транспортних засобів протягом року та мають свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу на відповідний вид переобладнання. Зазначені суб'єкти можуть проводити перевірку відповідності таких засобів вимогам технічних умов і технічної документації підприємства - виробника газобалонного обладнання.

Переобладнання транспортного засобу, у результаті якого змінюється його повна маса та її розподіл за осями, центр ваги, тип двигуна, його вага і потужність, колісна база чи колісна формула, система гальмового і рульового керування та трансмісії, здійснюється за погодженням з виробниками транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, або з державним підприємством «ДержавтотрансНДІпроект» чи Центром безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС. Зазначене погодження може надаватися тільки після проведення огляду транспортних засобів із дотриманням вимог пункту 15 цього Порядку та надання зазначеним установам відповідного акта, засвідченого підписом посадової особи, що скріплений печаткою підрозділів Державтоінспекції.

Як вбачається із матеріалів справи на автомобіль позивача дійсно встановлено обладнання для роботи на зрідженому нафтовому газі.

Але згідно наданого сертифікату відповідності, який є супроводжуючим документом на газове обладнання, та акту технічної експертизи підтверджується, що встановлене обладнання для роботи на зрідженому нафтовому газі відповідає вимогам ДСТУ 3649-2010 та розділу 31 ПДР і придатне до експлуатації.

Встановлення такого газообладнання на автомобіль позивача не призвело до зміни двигуна, кузова або інших складових частин і не може в такому випадку, на думку суду, наставати відповідальність на підставі ст. 121 ч.1 КУпАП, так як погодження на встановлення газообладнання на автомобілі з ДАІ не передбачено порядком переобладнання транспортних засобів» затверджених Постановою КМУ від 21.07.2010 р. №607.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність (ст. 9 КУпАП).

На підставі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст.71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено та відповідачем не наведено переконливих доказів вини водія ОСОБА_1, а також в постанові інспектором ДАІ не вказано номер «ГБО», не надано висновків експерта щодо переобладнання транспортного засобу з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, не додано фото чи відео - зйомки переобладнаного автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що установка обладнання для роботи на зрідженому гафтовому газі є зміною виду палива, а не заміна кузова, двигуна, номерних вузлів та агрегатів, які мають ідентифікаційний номер, суд вважає, що відповідачем не було доведено правомірність своїх дій щодо винесення постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 340 грн. за порушення останнім ч. 1 ст. 121 КУпАП та відсутні будь-які правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.251, 252, 268, 283, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 8, 69-71, 94, 159-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектор ДП Відділення ДАІ з обслуговування міста Павлограда старший сержант міліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 459202 від 25.10.2015 р., винесену інспектором ДПС ВДАІ з обслуговування м. Павлограда ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, у вигляді накладення штрафу у розмірі 340 грн.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя С.О.Ребров