Справа № 809/1627/15
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" грудня 2015 р. Справа № 809/1627/15
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Остап`юк С.В., судді Гундяк В.Д., Кишинський М.І.,
за участю секретаря Котик Д.М.,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 12.05.2015 дану позовну заяву на підставі пункту 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку із її поданням з пропущенням встановленого строку звернення до адміністративного суду залишено без розгляду.
26.08.2015 ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду вищевказану ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами порушено процедуру звільнення, встановлену Інструкцією про порядок застосування в Збройних Силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затверджену наказом Міністра оборони України за №141 від 30.06.1993, зокрема його пунктом 84, внаслідок чого, позивача 08.07.1994 було звільнено з посади начальника управління озброєння начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу з порушенням його прав, оскільки відповідно до директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України за №115/1/1264 від 15.02.1994 та, відповідно, змін до штату 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, посада з якої звільнено позивача була відсутня та змінена на посаду заступника командира армійського корпусу по озброєнню начальник озброєння. Вказує на те, що звільнення позивача з посади, яка не відповідала штатному розпису є протиправним, оскільки позивач підлягав звільненню за станом здоров`я після приведення у відповідність займаної ним посади до штатного розпису 38 армійського корпусу Прикарпатського округу, а також на те, що допущене порушення прав позивача при звільненні 08.07.1994, в подальшому та на даний час, створює негативні наслідки для розрахунку належного до виплати позивачу розміру пенсійного забезпечення.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, визначений у адміністративному позові.
Відповідач Міністр оборони України позову не визнав, на адресу суду його представник направив письмове заперечення проти заявлених вимог, мотивоване тим, що у відповідності до норм Закону України «Про загальний військовий обов`язок», Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 за №174/93 (чинних на момент існування спірних правовідносин) введення в штат військової частини іншої посади замість існуючої не створює безумовних підстав для призначення на нову посаду особи, що займала попередню, а оскільки введена штатна посада є вищою, то призначення на неї позивача є просуванням по службі та потребує дотримання критеріїв, необхідних для призначення особи на вищу посаду в порядку просування по службі.
Відповідач командир військової частини НОМЕР_1 свого представника в судове засідання не направив.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних мотивів.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу з 25.10.1962 до 08.07.1994. В період з 25.04.1992 до 06.07.1993 позивач обіймав посаду заступника командуючого армією із озброєння начальника озброєння 38 загальновійськової армії Прикарпатського військового округу, Указом Президента України за №642/92 від 31.12.1992 позивачу присвоєно військове звання генерал-майор, з 06.07.1993 до часу звільнення позивач проходив військову службу на посаді начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу (а.с.183-189).
12.08.1994 наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №156 з 12.08.1994 генерал-майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення і направлено на облік в Івано-Франківський міський військовий комісаріат (а.с.182).
Враховуючи те, що спірні правовідносини з приводу звільнення позивача із Збройних сил України мали місце в 1994 році до даних відносин підлягають застосування нормативно-правові акти, які були чинними на момент їх виникнення, зокрема, норми Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України №174/93 від 13.05.1993 (надалі по тексту також Тимчасове положення про проходження військової служби особами офіцерського складу) та Інструкції про порядок застосування в Збройних силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, введеного в дію наказом Міністра оборони України №141 від 30.06.1993 року (надалі по тексту також Інструкція №141).
Насамперед, за змістом підпунктів 1, 14, 22 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, Міністр оборони України, серед іншого, очолює Міноборони України, здійснює керівництво його діяльністю; призначає на посади та звільняє з посад у встановленому порядку військовослужбовців; підписує накази Міноборони України та дає обов`язкові до виконання державними службовцями, військовослужбовцями, іншими працівниками апарату Міноборони України доручення.
Таким чином, у віданні Міністра оборони України перебуває питання підписання наказів із прийняття, проходження і звільнення із публічної служби, віднесених до його повноважень.
За змістом пунктів 83, 84, 85, 86 Інструкція №141 особи офіцерського складу подаються до звільнення за станом здоров`я (підпункт «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу) по обмеженій здатності до військової служби на підставі висновку військово-лікарської комісії за особистим бажанням офіцерів або якщо вони не можуть за станом здоров`я виконувати обов`язки на своїх посадах і відсутня можливість їхнього переміщення на посаду у відповідному виді, роді військ, військовому окрузі. Перед поданням осіб офіцерського складу до звільнення з військової служби уточнюються дані про проходження ними служби, за необхідності документально підтверджуються періоди їхньої служби, які підлягають зарахуванню у вислугу років у календарному обчисленні й окремо на пільгових умовах, і згідно з діючим законодавством обліковується вислуга років на пенсію.
З особами офіцерського складу про наступне їхнє звільнення проводиться не менше двох бесід. Перша бесіда проводиться завчасно, перед звільненням, у ході якої роз`яснюються підстави й терміни подання про звільнення, пільги й переваги щодо трудового влаштування, матеріально-побутового забезпечення, даються необхідні пояснення з інших питань, з`ясовуються прохання військовослужбовця. Бесіди про наступне звільнення проводиться з генералами й адміралами у Центральному апараті міністерства оборони України безпосереднім начальником, а також, як правило заступниками Міністра оборони України, командуючими видами Збройних сил або, в окремих випадках, за дорученням їхніми заступниками.
Питання, які виникли в ході бесіди й не можуть бути вирішені на місці, направляються для вирішення старшому прямому начальнику з додатком матеріалів і довідок.
Друга бесіда проводиться безпосереднім начальником при направленні подання про звільнення, у ході якої даються відповіді на питання і прохання, що були висловлені військовослужбовцем у першій бесіді, з`ясовуються підстави звільнення з урахуванням висновків військово-лікарських комісій та інші питання.
Підпункт є пункту 33 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу передбачав, що необхідність і терміновість переміщення осіб офіцерського складу, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, визнаних військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я до нестройової служби у мирний час, з посад, що вони займають, на інші посади, обов`язки за якими вони можуть виконувати з урахуванням стану здоров`я, показників професійно-психологічного добору, підготовки і досвіду служби, визначаються прямим начальником від командира військової частини і вище на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Пункт 94 Інструкції №141 передбачає, що видання наказів по особовому складу про звільнення осіб офіцерського складу з військової служби, підстави звільнення (пункт 65 Положення) зміні не підлягають, якщо при звільненні не допущені порушення існуючого законодавства й не визначалися нові обставини, пов`язані із звільненням.
Системний аналіз положень зазначених нормативно-правових актів, чинних станом на 1994 рік вказує на те, що військовослужбовець наділений правом при своєму звільненні за підпунктом «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу порушувати питання про приведення у відповідність займаної ним посади до штатного розпису армійського корпусу, ставити питання про терміновість її виконання та визначення сум грошового забезпечення необхідних для призначення пенсії.
В свою чергу, в межах процедури звільнення на прямого начальника військовослужбовця або відповідну посадова особа Міністерства оборони України, в тому числі Міністра оборони України покладено обов`язок перевіряти і вирішувати поставлені питання по суті та приймати відповідні рішення.
Позивач в своїх поясненнях вказав, що будь-яких бесід про наступне звільнення у відповідності до вищевказаних норм в межах процедури звільнення з ним проведено не було. Відповідачем вказані позивачем обставини у відповідності до частини 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не спростовані.
Стаття 6 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлювала, що військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються в штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.
Аналогічно пункт 31 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу визначав, що військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються в штатах військових частин, кораблів, органів управління, установ, військових навчальних закладів.
Судом встановлено, що в штаті Управління 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу згідно директиви №2/055 від 24.04.1993 по управлінню озброєння передбачена одна штатна посада, а саме посада начальника управління - начальника озброєння з військовим званням полковник.
Відповідно змін до штату згідно директиви №115/1/1264 від 15.02.1994, введених в дію 23.02.1994 вищевказану посаду змінено на посаду Заступника командира армійського корпусу начальника озброєння, а відповідно змін до штату згідно директиви №115/1/3803 від 01.06.1994, введених 06.06.1994 внесено зміну стосовно військового звання Заступника командира армійського корпусу начальника озброєння з полковника на військові звання полковник, генерал-майор (а.с.24).
Таким чином, судом встановлено проведення відповідачем організаційних заходів із змін в структурі штату 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу згідно директив від 15.02.1994 та 01.06.1994.
Позивач проходив військову службу на посаді начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу з 06.07.1993 до часу звільнення, тобто до 08.07.1994.
Як наслідок, колегією суддів встановлено невідповідність посади, з якої позивача 08.07.1994 було звільнено до чинного, на той час штатного розпису 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу.
Вказана невідповідність допущена у зв`язку із не здійсненням організаційних заходів із змін в структурі штату 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу за період з 15.02.1994 до 08.07.1994 щодо позивача та не прийняття відповідного рішення про його переміщення чи просування по службі.
Також у вказаний період щодо позивача рішення про зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) не приймалося.
Пунктом 34 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу встановлено, що переміщення по службі осіб офіцерського складу провадиться на вищі посади - шляхом просування по службі (підпункт «а»); на рівноцінні посади - у разі службової потреби (зміни штатів, організаційних заходів) чи проведення планової заміни в місцевостях із встановленим строком служби, а також з метою більш доцільного використання військовослужбовців (підпункт «б»).
Враховуючи, проведення відповідачем організаційних заходів із змін в структурі штату 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу згідно директив від 15.02.1994 та 01.06.1994 відповідач Міністр оборони України у вказаний період був зобов`язаний прийняти рішення про переміщення позивача на рівноцінну або вищу посаду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у відповідності до абзацу другого пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу користувався переважним правом просування по службі та переміщення на вищу посаду, що була введена змінами в структурі штату армійського корпусу.
Колегія суддів зазначає, що не здійснення з позивачем бесід про наступне звільнення для вирішення, в тому числі, питань про приведення у відповідність займаної ним посади до штатного розпису армійського корпусу, а також не прийняття рішення про переміщення позивача на іншу посаду у зв`язку із проведенням організаційних заходів із змін в структурі штату армійського корпусу є порушенням прав позивача.
Допущені при звільненні порушення прав позивача мають наслідком здійснення розрахунку грошового забезпечення позивача для нарахування пенсії за коефіцієнтом посади, яка на момент його звільнення в штаті 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу не була передбачена та була змінена на вищу.
Позивачем позовні вимоги про скасування наказів про своє звільнення з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини заявлено з метою захисту свого права на здійснення розрахунку грошового забезпечення для нарахування пенсії за коефіцієнтом посади, яка на момент його звільнення була передбачена в штаті 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу та, переважним правом на переміщення на яку він володів.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що визначений заявленими позовними вимогами спосіб захисту порушених прав позивача такими вимогами не забезпечується. Скасування наказів про звільнення особи з військової служби та її виключення із списків особового складу військової частини є способом захисту порушених прав такої особи на проходження та звільнення з публічної служби та має наслідком поновлення військовослужбовця на військовій службі.
В даному випадку захист порушеного права позивача на здійснення розрахунку грошового забезпечення для нарахування пенсії за коефіцієнтом посади, яка на момент його звільнення була передбачена в штаті 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, про який він просить не досягається скасуванням наказів про звільнення та виключення з списків особового складу позивача і його поновленням на військовій службі, а колегією суддів правових підстав для поновлення позивача на військовій службі не встановлено.
Частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 11, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог та до іншого відповідача відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Остап`юк С.В.

Суддя Гундяк В.Д.

Суддя Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 28.12.2015.