Справа № 1321/1810/12 2а/1321/94/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/15303/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника ОСОБА_1 ОСОБА_4

представника відповідача Крук К.В.

представника третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8, Відділ Держземагенства у Сокальському районі Львівської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Сокальського районного виробничого відділу, Сокальської районної державної адміністрації Львівської області в особі відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури про визнання недійсними та скасування рішень сесії сільської ради,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 11.06.2012 року звернулися в суд з адміністративним позовом до Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_8, Відділ Держземагенства у Сокальському районі Львівської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Сокальського районного виробничого відділу, Сокальської районної державної адміністрації Львівської області в особі відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури в якому просили визнати недійсними та скасувати рішення №135 від 09.05.2011р., №275 від 18.04.2012р. та №233 від І0.11.2011р.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційних скаргах просять рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційними скаргами обґрунтовують тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянти зазначають, що передача спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_8 була здійснена на тій підставі, що ця земельна ділянка нібито вже знаходилась у її користуванні. Проте, ОСОБА_8 ніколи не виділялась в користування земельна ділянка для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, як і ніколи не виділялась земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства. Таких рішень Волсвинської сільської ради немає. Будинок для будівництва та обслуговування якого надається земельна ділянка оскаржуваними рішеннями сільської ради, зведений на земельній ділянці, яка завжди була в користуванні баби ОСОБА_8 - ОСОБА_6. Саме їй надавався дозвіл про будівництво на земельній ділянці, що знаходилась в її користуванні у АДРЕСА_1 нового будинковолодіння.

Разом з тим, оскаржуваними рішеннями сільської ради, ОСОБА_8 передано у приватну власність і частину земельної ділянки- проїзд, яка в принципі не може знаходитись у будь-якій приватній власності.

При апеляційному розгляді позивачі та ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримали з зазначених в ній підстав.

Представник відповідача -сільської ради покладається на думку суду.

Представники третіх осіб апеляційну скаргу заперечили вважаючи ухвалене рішення законним та обогрунтованим.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з»явилися, що згідно п.4 ст196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Волсвинської сільської ради №135 від 09.05.2011 р. ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель - 0,25га; для ведення особистого селянського господарства - 0,34га.

Рішенням №233 від 10.11.2011 р. погоджено межі зазначеної земельної ділянки ОСОБА_8 відповідно до виготовленої документації.

Рішенням сільської ради №275 від 18.04.2012 р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вищевказані земельні ділянки.

З рішення №441 від 11.06.2013 р. видно, що ОСОБА_8 зобов'язано забезпечити вільний піший прохід біля її домогосподарства на спірній ділянці та вільний проїзд зі сторони меліоративного каналу шириною 4 м.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що сільська рада мала право розпоряджатися землями запасу та виділити з цих земель ділянку ОСОБА_8 Тому, Волсвинською сільською радою повністю доведено правомірність прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються приписами Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни і юридичні особи набувають право власності і право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності на підставі рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Придбання прав на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх в користування.

Безкоштовна передача земельних ділянок у власність громадян здійснюється у випадку: приватизації земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян; отримання земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в межах норм безкоштовної приватизації, визначених цим Кодексом.

Реалізація такого порядку визначена процедурою, встановленою ст. 118 ЗК України, згідно якої відповідні суб'єкти владних повноважень, розглядаючи заяви громадян, зацікавлених в приватизації земельних ділянок, у встановлені строки вирішують питання про надання вказаним громадянам дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, розгляд представленого проекту відведення, його затвердження і передачу земельних ділянок у власність.

Відповідно до ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, крім іншого, належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів.

Як видно з матеріалів справи Волсвинська сільська рада правомірно винесла оскаржувані рішення, не порушуючи при цьому закону.

Порядок видачі державних актів про право власності на земельну ділянку регулюється Інструкцією «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право масності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 4 іравня 1999 року №43.

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та обмежень на використання земельної ділянки; складання кадастрового плану земельної ділянки; заповнення бланка державного акта.

Пунктом 1.16 передбачено, що технічна документація на землю повинна включати збірний Кадастровий план, який передбачає кадастрові зйомки, а кадастрові зйомки, це в тому числі, і погодження меж із сусідніми землекористувачами (ст. 198 ЗК України).

Статтею 91 ЗК України регламентовано, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що всупереч цьому без будь-яких на це законних підстав позивачі ОСОБА_10 та ОСОБА_2 відмовили у підписанні акта погодження меж земельної ділянки ОСОБА_8.( ОСОБА_6), чим фактично порушили її право на приватизацію земельної ділянки.

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_8 передано у приватну власність частину земельної ділянки, яка не може знаходитись у будь-якій приватній власності, оскільки ця частина земельної ділянки позначена як «заїзд» та відноситься до земель загального користування не заслуговують на увагу, так як рішенням № 441 від 11.06.2013 р. саме зобов'язано ОСОБА_8 забезпечити вільний піший прохід біля її домогосподарства на спірній ділянці та вільний проїзд зі сторони меліоративного каналу шириною 4 м.

Колегія суддів погоджується також з тим, що спільний проїзд відноситься до земель запасу, а не до земель загального користування і жодних перешкод у проході через ділянку в позивачів немає.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що даний «проїзд» не є єдиним у селі. Щоб дістатися до городів та річки поруч існує іще одна дорога, а тому покликання ОСОБА_1 на те, що її позбавлено можливості проїхати на город не знайшли свого обґрунтування в судовому засіданні.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що рішення Волсвинської сільської ради Сокальського району Львівської області № 135 від 09.05.2011 р., № 275 від 18.04.2012 р. та № 233 від 10.11.2011 р. прийнято в межах компетенції сільської ради, не суперечать закону, не порушують будь-чиїх прав і тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити за безпідставністю.

З огляду на викладене, враховуючи норми статті 200 КАС України, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків зроблених судом першої інстанції, а тому підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2013 року у справі №1321/1810/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 22.12.2015 року.