Справа № 823/5106/15
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року справа № 823/5106/15

10 год. 34 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Попельнухи Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 (згідно з довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_2 (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ДАНАЙ до державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2015 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНАЙ» (далі-позивач) до державної податкової інспекції м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (далі ППР) від 15.12.2014 №.

Позов мотивовано тим, що податковий орган за результатами перевірки безпідставно, на думку позивача, зробив висновок про нереальність його господарських операцій з ТОВ «Піраміда Сіріус» і ПП «Олімп», не взяв до уваги наявні документи бухгалтерського обліку та податкової звітності, якими підтверджується їх реальність. Позивач вказав на неповне дослідження податковим органом таких документів. Тому вважає незаконним донарахування йому грошових зобовязань з податку на додану вартість (далі ПДВ).

Відповідач проти задоволення позову заперечував на тій підставі, що оскаржуване рішення прийняте у звязку з виявленою неможливістю вчинення господарських операцій з вищевказаними контрагентами з урахуванням необхідної затрати часу, трудових та матеріальних ресурсів. Просив врахувати, що контрагент позивача - ПП «Олімп» формує штучний податковий кредит з метою надання вигоди окремим субєктам підприємницької діяльності. Тому, просив відмовити у задоволенні позову.

У судових засіданнях представники сторін підтримали свої правові позиції у спорі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНАЙ» зареєстроване як юридична особа з 13.02.1997 ().

Суд встановив, що на підставі наказу від 18.11.2014 №1899, направлення від 19.11.2014 №894 службові особи відповідача здійснили документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства у взаємовідносинах з ТОВ «Піраміда Сіріус» і ПП «Олімп» за липень 2014 року.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України), в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 137294,00грн.

За результатами перевірки складено акт від 26.11.2014 №497/23-01-22-04/14191593 (далі акт перевірки), з якого вбачається, що до вказаних висновків відповідач дійшов з огляду на ознаки, що реально правочини між позивачем та вказаними підприємствами не відбувалися. На підставі акту відповідач прийняв оскаржуване ППР від 15.12.2014 №, яким позивачу збільшив розмір грошового зобовязання з ПДВ на загальну суму 171618,00грн. (137294,00грн. основний платіж та 34324,00грн. штрафна (фінансова) санкція).

Для вирішення спору суд врахував, що за липень 2014 року позивач задекларував зобов'язання з ПДВ у розмірі191419,00грн., податковий кредит у сумі 179586,00грн. Основна сума донарахувань ПДВ в оскаржуваному рішенні відповідає розміру податкового кредиту позивача за липень 2014 року згідно з податковими накладними (далі ПН):

від ТОВ «Піраміда Сіріус» від 21.07.2014 №663 на суму ПДВ 9525,00грн., від 24.07.2014 №664 на суму ПДВ 4217,38грн, від 30.07.2015 №665 на суму ПДВ 7143,75грн;

від ПП «Олімп» від 31.07.2014 №120 на суму ПДВ 89877,20грн., №121 на суму ПДВ 12601,00грн., №122 на суму ПДВ 2977,56грн., №122 на суму ПДВ 6771,18грн., №123 на суму ПДВ 3474,71грн., №124 на суму ПДВ 3683,73грн.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суд керувався такими нормами.

Розділ V ПК України визначає платників податку на додану вартість, об'єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов'язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.

Ст.200 ПК України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. П.200.1 цієї статті передбачено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.187.1. ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку

У разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг відповідно до підп. а п.198.1 ст.198 ПК України виникає право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 198.3, 198.6 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит та зменшення оподатковуваного доходу на суму валових витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними). При цьому, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов'язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Перевіряючи доводи представників сторін, з письмових доказів у справі суд встановив, що вищезазначені податкові накладні виписані до таких договорів.

18.07.2014 позивач уклав з ПП «Піраміда Сіріус» договір поставки №54. Згідно з даними специфікації №1 до цього договору позивач придбав у вказаного контрагента металочерепицю п/е, кількістю 875 кв.м., на загальну суму 100012,50грн. (у т.ч. ПДВ 16668,75грн.). За специфікацією №2 позивач придбав бруски обрізні з хвойних порід на загальну суму 15840,00грн. (у т.ч. ПДВ 2640,00грн.), дверні блоки на загальну суму 9464,28грн. (у т.ч. ПДВ 1577,38грн.).

Отримання цього товару та включення сплачених сум у витрати позивач підтверджував видатковими накладними (далі ВН) від 21.07.2014 №РН-0000803 на суму ПДВ 9525,00грн., від 24.07.2015 №РН-0000804 на суму ПДВ 4217,38грн. та від 30.07.2015 №РН-0000805 на суму ПДВ 7143,75грн.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і щодо сплати ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат (правова позиція Вищого адміністративного суду України у справі К/800/30610/13 від 13 березня 2014 року).

Суд врахував положення ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон України № 996-XIV), згідно з якою первинний документ це документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону України №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас ст.4 Закону України №996-XIV встановлений принцип превалювання сутності над формою, тобто, операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Обовязковими реквізитами первинних документів відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пунктами 2.15-2.16 Положення забороняється приймати до виконання первинні бухгалтерські документи на операції, що суперечать законодавчим актам.

Суд звернув увагу, що у вищезазначених ВН відсутні номери та дати видачі довіреностей на отримання ТМЦ, а отже не підтверджено отримання товару конкретною особою, яка підписала ВН.

Так, відповідно до п.2 Інструкції «Про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року №99 (що діяв до 01.01.2015), сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Суд встановив відсутність у позивача доказів походження, якості товарів (специфікації (паспорт) якості або відповідності), як це передбачено умовами п.8.2. вищевказаного договору поставки, доказів перевірки у день передбаченого отримання товару його кількості та якості. Також позивач не надав доказів замовлення придбаного товару.

Суд врахував п.5.2. вищевказаного договору, яким передбачено передоплату товару в розмірі 10% його вартості. При цьому, оплата товару згідно з наданими позивачем копіями квитанцій відбувалася після дат, зазначених у ВН про отримання товару, що не узгоджується з умовами договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч.1 ст.712 ЦК України встановлено істотні умови для договору поставки: вид товару та строк (строки), в який він повинен бути переданий у власність покупця. Додатково за ст.266 Господарського кодексу України - кількість і якість, комплектність, номенклатура і асортимент (сортамент), порядок поставки (навантаження та відвантаження, доставка).

Зважаючи, що оплата товару здійснена поза часом терміну дії наданих до матеріалів справи ВН, позивач не підтвердив домовленість зі вказаними контрагентами щодо істотних умов договорів, зокрема умов оплати товару, якості (відповідності).

Відсутність доказів погодженої волі сторін щодо всіх істотних умов договору (предмет, його кількість, якість, ціна, дата та місце поставки) свідчить про відсутність намірів підписання договорів на їх фактичне виконання в майбутньому. З огляду на це сумніви відповідача в тому, що такі господарські операції реально відбувалися, суд вважає обгрунтованими.

Суд встановив також відсутність доказів переміщення товару, зазначеного у вказаних ВН, що з огляду на його кількість, габарити, вагу, територіальну віддаленість ТОВ «Піраміда Сіріус» (м. Київ) та позивача (м.Черкаси), є обов'язковим. Так, відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.97 № 363 (далі Правила № 363), товарно-транспортна накладна (форма №1-ТН) єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів (п.11.1 Правил №363).

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику (пункт 11.5. та 11.7 Правил №363).

Крім того, позивач не надав жодних доказів прийняття товару на склад і не підтвердив бухгалтерськими документами використання отриманого товару у власній господарській діяльності.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач не довів зміни свого майнового стану у звязку з вищевказаним правочином.

Згідно з правовою позицією колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного суду України, викладеній в постанові від 03.11.2015, яка відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України обовязкова для врахування усіма судами, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

відсутність первинних документів обліку.

З огляду на викладене, суд врахував дані ДПІ у Печерському районі м.Києва про відсутність ТОВ «Піраміда Сіріус» за місцезнаходженням, а також відсутність у нього складських приміщень, автомобільного транспорту, виробничого обладнання, устаткування для здійснення господарської діяльності. Вказане підприємство не декларувало наявність таких ресурсів.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами справи суд дійшов висновку, що реально господарські відносини за вказаними документами у зазначений період між позивачем та ТОВ «Піраміда Сіріус» з урахуванням часу, місця та необхідності затрати зазначених ресурсів не відбувалися, а їх складення було направлено на отримання податкової вигоди. Отже позивач не підтвердив формування витрат відповідно до зазначеного договору.

Щодо правовідносин позивача з ПП «Олімп», суд врахував таке.

Суд встановив, що 18.07.2014 позивач (підрядник) та ПП «Олімп» (субпідрядник) уклали договір будівельного субпідряду №18/07-14, умовами якого передбачено виконання субпідрядником ремонту банківського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у м.Шпола. Термін виконання робіт 14 днів з часу підписання договору.

19.07.2014 позивач (підрядник) та ПП «Олімп» (субпідрядник) уклали договір будівельного субпідряду №19/07-14, умовами якого передбачено виконання субпідрядником улаштування та вимощення навколо складів ТОВ «Приват-Альянс» в смт. Машківка, Полтавської обл. Термін виконання робіт 14 днів з часу підписання договору.

21.07.2014 позивач (підрядник) та ПП «Олімп» (субпідрядник) уклали договір будівельного субпідряду №21/07-14, умовами якого передбачено виконання субпідрядником ремонту відвідних лотків на АЗС №53, №23040 в м. Черкаси, АЗС №10 в с.Нова Дмитрівка, Золотоніського району Черкаської області та благоустрій території АЗС №74 в м.Черкаси. Термін виконання робіт 10 днів з часу підписання договору.

На підтвердження формування витрат за цими договорами у позивача наявні акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3 (том 1 а.с.30-63) на загальну суму 698446,92грн (у т.ч. ПДВ 116407,82).

Суд звернув увагу, що згідно з даними звітів ПП «Олімп» форми Д4 про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та звітів форми 1-ДФ кількість працюючих, у період, в якому виконувались роботи згідно з вищевказаними договорами, 10 осіб. З аналізу первинних бухгалтерських документів форми КБ-2в, КБ-3 суд дійшов висновку, що вказаний в них обєм робіт 10-ма особами протягом встановлених у договорах термінів у липні 2014 року виконати неможливо. Доказів залучення інших субпідрядників для виконання робіт за вказаними договорами суду не надано та з податкової звітності не вбачається.

Крім того, позивач не підтвердив надання ПП «Олімп» проектної документації на виконання робіт, бухгалтерських документів щодо затрачених на виконання робіт ресурсів, інвентаря, матеріалів, машин, що є додатковим доказом того, що реально правочини не здійснювалися. Не підтверджено також отримання зазначеним товариством дозволів на початок виконання робіт. В обгрунтування усних пояснень та умов зазначених договорів, що вищевказані роботи проводились на обєктах третіх осіб, доказів перебування робітників (пропуск на територію замовника) за вказаними адресами обєктів не надано. Також не підтверджено розмежування обсягу робіт за локальними кошторисами між генеральним підрядником та залученими субпідрядниками, що не дає можливості встановити який конкретно обсяг замовлених робіт фактично виконано одним із субпідрядників.

Суд врахував, що ПП «Олімп» має ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України №291242 на право здійснення господарської діяльності, повязаної зі створенням обєктів архітектури. Водночас, ця ліцензія видана 01.08.2014, тобто після вчинення ПП «Олімп» робіт за вищевказаними договорами. Доказів наявності відповідної ліцензії станом на час здійснення робіт суду не надано.

Обовязком субпідрядника (ПП «Олімп») відповідно до підп.4.5. розділу 4 вищеперерахованих договорів було забезпечення дотримання санітарних та протипожежних вимог. Однак, у судові засідання не надано доказів ознайомлення робітників вказаного товариства з правилами охорони праці, доказів призначення відповідальної особи за дотримання правил протипожежної безпеки робітниками, тощо.

Суд звернув увагу, що п.3.1. вищезазначених договорів передбачено проведення розрахунку за виконані роботи протягом 10 днів після підписання актів виконаних робіт, які підписані сторонами правочинів у липні 2014 року. При цьому, згідно з даними акту перевірки станом на час її проведення (листопад 2014 року) заборгованість позивача перед ПП «Олімп» становить 549863,20грн.

Пунктом 15 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» (далі Постанова №668) встановлений обовязок сторін зазначити у договорі підряду склад та обсяги робіт, які передбачені проектною документацією та підлягають виконанню підрядником. Проте, вищезазначені договори не містять конкретизації обсягів робіт, які необхідно виконати.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 12 Постанови №668 визначено, що договір підряду вважається неукладеним (таким, що не відбувся) у разі, коли сторони не досягли згоди з усіх істотних умов.

Зважаючи на відсутність доказів погодженої волі щодо всіх істотних умов для договорів субпідряду, суд дійшов висновку, що вони не вважаються укладеними.

Згідно з даними Ірпінської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області ПП «Олімп» за період червень-серпень 2014 року не задекларував наявність основних фондів, достатньої кількості персоналу (згідно з даними звітів форми 1-ДФ - 1 працююча особа), виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, та відсутнє за своїм місцезнаходженням.

Відповідно до даних декларацій з ПДВ ПП «Олімп» з січня до травня 2014 року задекларовано "Х" як зобов'язання, так і податковий кредит, в червні 2014року задекларовано зобов'язання (розділ І) 34187,00грн., а податковий кредит 34016,00грн.; за липень 2014 року - зобов'язання (розділ І) 4046514,00грн., а податковий кредит - 4026281,00грн. Отже вказане підприємство надало послуг (реалізувало товар) в сумі більшій, ніж придбавало.

Суд також врахував, що згідно з інформацією ДФС України слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області розслідуються кримінальні провадження, а саме: від 18.04.2015 №0000048 стосовно створення невстановленими особами ПП «Олімп» для прикриття незаконної діяльності за ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України (далі КК України); від 18.04.2015 №0000049 за фактом ухилення від сплати податків групою осіб із застосуванням реквізитів та рахунків ПП «Олімп» за ч.3 ст.212 КК України. Також, слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області розслідується кримінальне провадження від 05.11.2014 №00000043 стосовно невстановлених осіб, які створили низку підприємств, у т.ч. ПП «Олімп», з метою сприяння діючим субєктам підприємницької діяльності в ухиленні від сплати податків за ч.2 ст.205 та ч.3 ст.212 КК України.

Суд звернув увагу, що вищевказані договори та акти форми КБ-2в, КБ-3 зі сторони ПП «Олімп» підписані директором ОСОБА_3 Відповідно до інформації ДПІ у Києво-Святошинському районі за наслідками допиту вказаної особи встановлено, що ОСОБА_3 не має відношення до створення ПП «Олімп», договорів та бухгалтерських документів цього підприємства не складала та не підписувала.

Вищезазначені обставини у сукупності підтверджують висновки відповідача, що господарські операції були зафіксовані лише на папері і реально не відбувалися.

Відповідно до п.201.1. ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пункт 201.4 ст.201 ПК України передбачає, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Згідно з п. 201.7 ст.201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

На підтвердження задекларованого податкового кредиту позивач надав належним чином оформлені ПН від вищевказаних контрагентів, які в указаний період мали статс платника ПДВ. Проте, з огляду на непідтвердження реального виконання правочинів, згідно з якими вони виписані, право на податковий кредит вони не надають.

Згідно з п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки виявлені податковим органом порушення знайшли своє підтвердження в суді, нарахування штрафних санкцій за оскаржуваним ППР суд вважає правомірним, а розмір застосованого штрафу відповідає вимогам п.123.1 ст.123 ПК України.

Врахувавши завдання адміністративного судочинства згідно зі ст.2 КАС України суд дійшов висновку, що при прийняті оскаржуваного ППР відповідач діяв правомірно, а позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Взявши до уваги необґрунтованість позовних вимог, у суду відсутні підстави для повернення позивачу сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю ДАНАЙ до державної податкової інспекції м.Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2014 №- відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити сторонам.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 28.12.2015