Справа № 428/13311/15-а
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2016-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі судді Бароніна Д.Б., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні суду у м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просила про наступне:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 10 грудня 2015 року № 7260/452/2015, яким їй було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона, працюючи суддею Апеляційного суду Луганської області і маючи стаж роботи суддею більше 25 років, згідно із ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у квітні 2015 року звернулася із заявою про відставку до Вищої ради юстиції, яка 16 липня 2015 року задовольнила її прохання і прийняла рішення про внесення подання ОСОБА_2 України про звільнення її з посади за загальними обставинами у зв'язку з поданням заяви про відставку. Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року її звільнено з посади судді Апеляційного суду Луганської області у зв'язку із виходом у відставку. Згідно із наказом голови Апеляційного суду Луганської області від 30 листопада 2015 року вона була звільнена з посади судді у зв'язку із прийняттям постанови Верховної ОСОБА_2 України про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Луганської області у зв'язку із виходом у відставку. 02 грудня 2015 року вона звернулася із заявою до Управління Пенсійного Фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 10 грудня 2015 року № 7260/452/2015 їй було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року. Вона вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, адже ОСОБА_3 України, якою закріплено неможливість зменшення гарантій незалежності судді шляхом зменшення матеріального забезпечення судді, має вищу юридичну силу, аніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Отже, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення повинен був керуватися нормами ОСОБА_3 України, чого зроблено не було.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказала, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, тобто із дотриманням вимог діючого законодавства. Також вказала, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно норм Закону складає 60%, та просила розглянути цю справу за загальними правилами КАС України, адже суд у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 не може розглядати справу у порядку скороченого провадження.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дійшов висновку про можливість ухвалення законного судового рішення в порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. При цьому суд вважає необхідним вказати, що пунктом 2 частини 1 ст. 183-2 КАС України передбачено можливість розгляду в скороченому провадженні адміністративних справ щодо, в тому числі, «інших соціальних виплат», до переліку яких відноситься і щомісячне довічне грошове утримання, яке є особливою формою соціального забезпечення суддів, що в свою чергу підтверджується змістом абзацу 5 пункту 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 та змістом абзацу 3 пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007.

Таким чином, суд, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З розрахунку стажу роботи судді Апеляційного суду Луганської області Соловей Р.С. від 01.12.2015 року № 1618/15, вбачається, що ОСОБА_1 з 16.04.1990 року працювала на посаді судді Брянківського міського суду Луганської області, з 04.01.2012 року працювала на посаді судді апеляційного суду Луганської області.

Рішенням Вищої ради юстиції від 16.07.2015 року № 221/0/15-15 було вирішено внести подання до Верховної ОСОБА_1 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Луганської області у звязку із зверненням нею 02 квітня 2015 року із заявою про відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_1 України № 788-VIII від 12.11.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Луганської області у звязку із поданням заяви про відставку.

02.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 7260/452/2015 від 10.12.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді за її заявою від 02.12.2015 року. В якості обґрунтування такої відмови Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області послалося на положення Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року згідно із якими «у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України». Також, у тексті рішення вказано, що стаж роботи на посаді судді Соловей Р.С. складає 25 років 7 місяців 13 днів, у звязку із чим надбавка за вислугу років ОСОБА_1С, повинна складати 60 % посадового окладу.

Позивач оскаржує вищенаведене рішення виключно з підстав невірного застосування відповідачем норм Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року у взаємозвязку із нормами ОСОБА_3 України.

Суд не може погодитися із обґрунтованістю мотивування оскаржуваного рішення в частині посилання на положення Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно із ст. 8 ОСОБА_3 України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.»

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 ОСОБА_3 України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 ОСОБА_3 України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених ОСОБА_3 України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Суд зауважує, що щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені ОСОБА_3 та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частинами 1-3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що:

1. Судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:

60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

2. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Аналізуючи наведені положення, суд доходить висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Рішення уповноваженого органу (Верховної ОСОБА_1 України) про звільнення ОСОБА_1 з посади судді було прийнято 12.11.2015 року, а 30.11.2015 року її було відраховано зі штату суду у звязку з поданням заяви про звільнення у відставку. При цьому про своє бажання бути звільненою у звязку із виходом у відставку ОСОБА_1 повідомила компетентний орган (Вищу раду юстиції) ще 02 квітня 2015 року, тобто до того, як Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року з 01 червня 2015 року було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, з огляду на положення статті 19 ОСОБА_3 України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню статті 8, 19, 22, 126 ОСОБА_3 України, а також частина 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року), а отже рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання є таким, що порушує права та інтереси позивача і суперечить ОСОБА_3 України та Закону України, який прийнятий на основі ОСОБА_3 України.

Крім того, вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 ОСОБА_3 України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а також виходячи з того, що позивач повідомив компетентний орган (Вищу раду юстиції) про своє бажання бути звільненим у звязку із виходом у відставку ще 02 квітня 2015 року, тобто до того, як Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що вона має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання саме у розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року). Зволікання державних органів у реалізації права судді бути звільненим у відставку, а також припинення окремими законами дії інституту щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, не можуть тягнути за собою порушення встановлених ОСОБА_3 України та спеціальними законами, які регулюють спірні правовідносини, гарантій незалежності судді, а саме права на відповідне матеріальне забезпечення.

За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не досяг пенсійного віку та щодо зобовязання відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12.02.2015 року.

Разом з тим, з метою повного захисту права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та з метою додержання загальновизнаного принципу зрозумілості судового рішення, на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України та пункту 1.2 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визначити, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно бути призначено та виплачено позивачу із урахуванням вже виплачених сум пенсії за віком з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_1 України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Також, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України (в редакції, яка є чинною на час винесення цієї постанови) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесення позивачем судових витрат по сплаті судового збору у встановленому Законом розмірі 487 грн. 20 коп. підтверджується квитанцією від 23.12.2015 року та квитанцією про сплату від 25.12.2015 року. Враховуючи те, що позов задоволено і відповідачем є Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 158-163, 183-2, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування рішення, зобовязання призначити та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 10 грудня 2015 року № 7260/452/2015.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року із урахуванням вже виплачених сум пенсії за віком з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної ОСОБА_1 України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанова підлягає негайному виконанню в межах суми призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за один місяць.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.Б. Баронін