Справа № 738/2026/15-а
Суддя: Сова Т. Г.
Дата ухвалення: 2016-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/2026/15-а
№ провадження 2-а/738/4/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2016 року Менський районний суд

Чернігівської області

в складі:

головуючого - судді Сова Т.Г.

при секретарі Минець П.Д.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Менському районному суді Чернігівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції про визнання дій начальника відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції неправомірними та зобовязання зняти арешт з майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року до Менського районного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до відділу ДВС Менського районного управління юстиції про визнання дій начальника відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції неправомірними та зобовязання зняти арешт з майна боржника. Позов мотивовано тим, що постановою Менського районного суду від 12 травня 2009 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Менського РУЮ від 13.08.2009 року накладено арешт на ВАЗ 2107, 1988 року випуску, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та ГАЗ 31105801 СНГ 2008 року випуску, сірого кольору, номерний знак СВ 9108, що належать позивачці, в звязку з несплатою нею вказаного штрафу. На даний час штраф сплачено, постанова суду виконана. Позивачка звернулась до відділу ДВС Менського РУЮ з вимогою зняти арешт з автомобілів, але їй було відмовлено, в звязку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження по закінченню строків їх зберігання. В звязку з цим, для захисту своїх прав позивачка звернулась до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача начальник відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та показав, що дійсно у відділі перебувало виконавче провадження по виконанню постанови Менського районного суду від 12.05.21009 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 680 грн. В звязку з несплатою останньою штрафу державним виконавцем було накладено арешт на належні їй автомобілі. Після сплати штрафу, через рік виконавче провадження було знищено. На даний час відповідач не має можливості зняти накладений на автомобілі арешт, оскільки він не накладав цей арешт і взагалі в той період не працював у відділі ДВС Менського РУЮ.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З матеріалів справи слідує, що по закінченню виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 арешт з автомобілів, накладений державним виконавцем знятий не був, що також в судовому засіданні не заперечував і представник відповідача.

В судовому засіданні було встановлено порушення прав позивачки. В звязку з тим, що нормами КУпАП не передбачено та не надано можливості представнику ВДВС звернутись до суду з клопотанням щодо зняття арешту з майна боржника, тому, на даний час, арешт з майна позивачки може бути знятий лише за рішенням суду.

Оскільки, представник відповідача ОСОБА_2, на час дії виконавчого провадження по виконанню постанови Менського районного суду від 12 травня 2009 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, не працював у відділі ДВС Менського РУЮ та не був державним виконавцем в даному провадженні, тому він не може бути прямим відповідачем по даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 11, 12, 71, 86, 104-106 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції про визнання дій начальника відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції неправомірними та зобовязання зняти арешт з майна боржника задовольнити частково.

Визнати дії відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції неправомірними.

Зобовязати відділ державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції зняти арешт з транспортних засобів: ВАЗ 2107, 1988 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та ГАЗ 31105801 СНГ 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, які належать ОСОБА_1.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Т.Г. Сова