Справа № 808/2019/15
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 рокусправа № 808/2019/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІОН" до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

ВСАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліон" (надалі-позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Запорізької митниці ДФС (надалі-відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 112050000/2014/000377/2 від 09.10.2014р. Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2014/00631 від 09.10.2014р. Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 р. по справі № 808/2019/15 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України про коригування митної вартості товарів від 09.10.2014р. № 112050000/2014/000377/2.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2014/00631 від 09.10.2014р. прийнятої Запорізькою митницею Міністерства доходів і зборів України.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі відповідач, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.

На підставі ст. 55 КАС України, суд замінює Запорізьку митницю Міндоходів на її правонаступника - Запорізьку митницю ДФС.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Між ТОВ "Кліон" (покупець) та Нілс Сперре А.С., Норвегія (продавець) укладено контракт № 21S/2013N від 01.08.2013р., відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти у власність від продавця свіжозаморожену чи охолоджену рибу різних видів та морепродукти. Умови поставки кожної партії товару, найменування товару, кількість, ціна, вартість кожної партії товару, строки проведення розрахунків, строки відвантаження чи доставки товару, відправник та інші суттєві умови поставки визначаються в інвойсах на кожну партію товару, які є невід'ємною частиною контракту. Поставка здійснюється у відповідності до Правил Інкотермс в редакції 2010р. Датою поставки вважається дата, що вказана у товарно-транспортній накладній. За дорученням продавця безпосереднім відправником може бути інша компанія. Загальна сума контракту встановлюється відповідно до суми всіх інвойсів і становить суму, що еквівалентна 5000000,00дол. США. Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014р.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно Інвойсу № 1421585 від 16.09.2014р. товар, що поставлявся - морожений оселедець за ціною 0,50 USD за кг. Умови поставки: FCA Клайпеда Литва, що включають у ціну вартість розвантаження з судна та завантаження продукції на автотранспорт.

Для проведення митного оформлення поставленого за зазначеним контрактом товару згідно вищевказаного інвойсу, позивачем до митного органу 07.10.2014р. подана електронна митна декларація МД-2 № 112050000/2014/022331.

Відповідно до даної митної декларації митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту, щодо товарів, які імпортуються. Заявлена позивачем митна вартість товару включає вартість товару згідно рахунків -126253,23грн. (9750,00 дол. США х 12,949049 курс) та вартість витрат на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України - 9000,00грн., інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість у позивача не було.

Позивачем до митного оформлення були подані наступні документи: контракт № 21S/2013N від 01.08.2013р.; інвойс № 1421585 від 16.09.2014р.; калькуляція постачальника від 16.09.2014р.; прайс-лист від 15.09.2014р.; платіжне доручення № 661 від 29.09.2014р.; міжнародна товарно-транспортна накладна № 432155 від 29.09.2014р.; довідка про транспортні витрати б/н від 29.09.2014р.; фінансова довідка № 06/02-1799 від 03.10.2014р.; договір міжнародного експедирування № Т 01-12/10 від 01.12.2010р. з додатковою угодою від 17.12.2012р.; договір транспортна - експедиційного обслуговування № 3691 від 03.08.201р. з додатковою угодою від 01.10.2012р.; дублікат ветеринарного свідоцтва від 07.10.2014р. серії ДРД-00 № 954219; ветеринарний (санітарний) сертифікат від 29.09.2014р. № LT0165817/L2-14263; сертифікат походження № 242138 від 25.09.2014р.; сертифікат якості № 60 від 16.09.2014р.; експортна декларація № 14LTLUA000ЕК009FF4 від 29.09.2014р.

07.10.2014р. по електронній системі, декларанту надійшло повідомлення від митниці про те, що згідно вимог ст.53 Митного кодексу України, митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності.

В зв'язку з чим Запорізькою митницею ДФС були витребувані з ТОВ "Кліон" додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації виробника товару, 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товару (а.с-10).

09.10.2014р. на повідомлення митного органу стосовно надання додаткових документів, ТОВ "Кліон", подано відповідачу витребувані додаткові документи, а саме:

- лист постачальника від 08.10.2014р. з поясненнями щодо складу бухгалтерської документації, відсутності каталогів та про отримання оплати за товар (а.с.46);

- експертний висновок № ОИ-567 від 07.10.2014р. Запорізької торгово-промислової палати (а.с.47-48);

- лист експедитора від 08.10.2014р. про форму експортних декларацій (а.с.49).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2014р. відповідач надав консультацію про те, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару.

На цій підставі відповідач використав наявну у нього інформацію щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядними методами з розрахунку 0,95 доларів США за 1 кг товару, про що відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 112050000/2014/000377/2 від 09.10.2014р. На підставі даного рішення відповідачем оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2014/00631 від 09.10.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 09.10.2014р. подано до митного органу нову митну декларацію МД-2 № 112050000/2014/022513 та сплачено митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів та надано гарантію в розмірі різниці між заявленою митною вартістю та митною вартістю визначеною відповідачем (шляхом грошової застави у розмірі 20927,61 грн.), про що зазначено в графі 47 ВМД (а.с.11-12).

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Згідно до статті 49 Митного кодексу України митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно до ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Приписами ст. 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів, застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України, ведення митної статистики, розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Також, приписами ч.1 ст.51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант який заявляє митну вартість товару зобов'язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору

щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Отже, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Відповідно до вищевикладеного вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з ч. 2 ст.53 цього Кодексу, документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згіднодно до ч.ч. 1, 2 ст. 54 Митного Кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

За приписами ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо

продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч. 3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, аналізуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до норм Митного кодексу України, митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів повинна бути зазначена послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Згідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 ст.53 цього Кодексу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Судом першої інстанції встановлено, що підставами для витребування додаткових документів відповідачем стали наявні розбіжності, а саме:

1) копія декларації країни відправлення від 29.09.2014р. № 14LTLUA000EK009FF4 не містить інформації щодо умов поставки товару; 2) платіжне доручення від 29.09.2014р. № 661 в гр. 70 "Призначення платежу" містить посилання на два Інвойса, один з яких не має відношення до заявленої партії товару; 3) відповідно до контракту від 01.08.2013р. № 218/2013N умовою оплати є 100% передоплата. Платіжне доручення датоване 29.09.2014р., датою СМR є також 29.09.2014р.

Стосовно вище викладених розбіжностей, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне, як вбачається з матеріалів справи позивачем надано лист експедитора від 08.10.2014р., з поясненнями щодо заповнення експортних декларацій (а.с.49). Також, позивачем надано лист постачальника від 08.10.2014р., який дає пояснення щодо отримання оплати за дану партію товару в розмірі 100% вказаної в Інвойсі (а.с.46). Умовою оплати, згідно контракту є 100% передоплати. Платіжне доручення датоване 29.09.2014 р., датою CMR є також 29.09.2014р. На підтвердження виконання умов контракту до матеріалів справи позивачем наданий лист постачальника від 08.10.2014р. № б/н, яким надано пояснення, що відвантаження товару проводилось після отримання передплати в той же день, отже умова оплати виконана сторонами (а.с.27, 46).

З прийнятого рішення вбачається, що відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та зазначено, що декларантом не в повному обсязі подано документи, які підтверджують митну вартість товару, а також декларант відмовився від надання додаткових документів.

При цьому, митним органом не зазначено, які відомості про митну вартість товарів залишилися неповними чи недостовірними. На підставі викладеного, колегія апеляційного суду згодна з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що вимоги відповідача є необґрунтованими.

Також з аналізу норм ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що додаткові документи декларантом вимагається подати лише у разі виявлення розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Виявлені ж Запорізькою митницею ДФС розбіжності не стосувались розрахунку митної вартості товару або відомостей щодо ціни, що була сплачена за товар.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що на вимогу митного органу та згідно Митного кодексу України, щодо поставки товару за Контрактом № 21S/2013N від 01.08.2013р. надані усі необхідні документи для визначення митної вартості товару за методом оцінки за ціною угоди, щодо товарів (метод 1).

Таким чином, аналізуючи вище викладені обставини адміністративної справи колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідачем не було надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті

митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митним органом не дотримано процедуру визначення митної вартості імпортованого товару та його митного оформлення відповідно до вимог митного законодавства, у зв'язку з чим рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті необґрунтовано та всупереч вимогам діючого законодавства, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, ст. 196, 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2015 року по справі № 808/2019/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛІОН" до Запорізької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай