Справа № 809/4359/15
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Справа № 809/4359/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Лучко О.О.

за участю секретаря Волочій Л.І.

за участю сторін:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3,

до відповідача: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області

про визнання протиправною та скасування постанови від 25.02.2015 ВП №39751473,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.02.2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Маряною Степанівною у виконавчому провадженні №39751473.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки здійснюється виключно державним виконавцем не інакше, ніж на прилюдних торгах, ініційованих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, а не іпотекодавцем самостійно, що у свою чергу виключає можливість добровільно виконати виконавчий напис у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Окрім того, відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відтак, оскільки виконавчий збір та витрати на виконавче провадження повинні вираховуватись з суми, отриманої від реалізації предмета іпотеки, вимога про сплату виконавчого збору майновим поручителем є безпідставною. Таким чином, постанова про стягнення з позивача виконавчого збору від 25.02.2015 року у розмірі 470437,82грн. є незаконною та підлягає скасуванню. На підставі наведеного позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти даного позову заперечив з мотивів, викладених у письмовому запереченні. Суду пояснив, що відповідач правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору від 25.02.2015 року, оскільки позивач у вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадженні термін не виконала виконавчий напис №5158 від 22.07.2013 року. Вказав, що посилання позивача на те, що самостійно нею не могло бути виконано виконавчий документ, є неправдиві, оскільки згідно виконавчого напису загальна сума боргу становить 4 704 372,19грн., а виконати стягувач повинен якраз виконавчий напис, де чітко вказано сума боргу. Зазначив, що відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Одночасно звернув увагу суду на те, що Надвірнянським районним судом по справі №348/16/15ц винесена ухвала про поворот виконання рішення Надвірнянського районного суду від 30.06.2010 року. Отже, державний виконавець не може вийти за межі наданих законом повноважень та не виносити постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки боржником виконавчий напис в термін для самостійного виконання не виконано. Таким чином, дії державного виконавця є правомірними, а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заперечення проти позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (Іпокодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір (майнова порука) №РМ-SМЕ100/021/2008, відповідно до якого ОСОБА_3 виступала майновим поручителем ОСОБА_4 за його кредитними договорами №RM-SМЕ100/021/2008 та №СМ-SМЕ100/022/2008 від 18.08.2008 року, укладеними з ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.39-41).

Предметом іпотеки за даним договором є нежиле приміщення приміщення закладу громадського харчування та надання послуг загальною площею 1012,0 м.кв., що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, вул.Січинського, буд.2а та земельна ділянка загальною площею 0,3388га, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, вул.Січинського б/н.

Відповідно до п.1.1 статті 1 Іпотечного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником (ОСОБА_4І.) його боргових зобовязань, визначених у статті 2 цього договору, Іпотекодавець надає Іпокодержателю в іпотеку зазначене майно.

За рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги (фактичні вимоги): всі боргові зобовязання, не сплачені Боржником (ОСОБА_4І.), і (б) вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням Іпотекодавцем його зобовязань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених Іпотекодержателем у звязку із реалізацією його прав за цим Договором (п.6.1 статті 6 іпотечного договору).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_4 не виконував взятих на себе зобовязань за вказаними кредитними договорами .

22.07.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно - нежиле приміщення приміщення закладу громадського харчування та надання послуг загальною площею 1012,0 м.кв., що знаходять за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, вул.Січинського, буд.2а та земельну ділянку загальною площею 0,3388га, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, м.Надвірна, вул.Січинського б/н, що належить на праві власності гр.ОСОБА_3, яка є майновим поручителем ОСОБА_4 за його кредитними зобовязаннями згідно договорів №RM-SМЕ100/021/2008 та №СМ-SМЕ100/022/2008 від 18.08.2008 року, укладеними із ЗАТ «ОТП Банк».

Зазначене майно на підставі вказаного вище договору іпотеки, посвідченого 18.08.2008 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_6 за реєстром № 3444, передане в іпотеку ПАТ "ОТП Банк", яке є правонаступником ЗАТ "ОТП Банк", яке є правонаступником АКБ "Райффайзенбанк Україна". Право вимоги за зазначеним договором іпотеки було придбано ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" за договором про відступлення права вимоги від 24.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 9966. Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 03.07.2013 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" у розмірі за кредитним договором № RM-SMEI00/021/2008 від 18.08.2008 року: залишок заборгованості за кредитом - 369813,62 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 69565,57 доларів США, за кредитним договором № СM-SMEI00/022/2008 від 18.08.2008 року: залишок заборгованості за кредитом - 148969,63 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 0,01 доларів США та витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700, 00 грн. Борг всього становить 588 348,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.07.2013 року становить 4 704 372,19грн. (а.с.38).

11.09.2013 року ТзОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису (а.с.82).

Так, 12.09.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції в Івано-Франківській області за заявою стягувача на підставі виконавчого напису №5158 від 22.07.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №39751473 та запропоновано боржнику (ОСОБА_3В.) самостійно виконати вимоги виконавчого документу у строк до 19.09.2013 року (а.с.93).

Постановою головного державного виконавця від 24.09.2013 року виконавче провадження №39751473 було зупинено, оскільки ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.09.2013 року по справі №344/14773/13-ц зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 5158, виданого 22.07.2013 року (а.с.99-100).

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.06.2014 року скасовано постанову Івано-Франківського міського суду від 14.04.2014 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису від 22.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №5158. Також відмовлено у задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. (а.с.103-107).

У звязку з цим, 25.02.2015 року головним державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження №39751473 (а.с.117).

Однак, за невиконання ОСОБА_3 (боржником) виконавчого напису №5158 від 22.07.2013 року у встановлений термін, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції в Івано-Франківській області 25.02.2015 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 470437,82грн. (а.с.120).

Позивач не погоджуючись з даною постановою, звернувся до суду з адміністративним позовом про її скасування.

При вирішенні даного спору, суд виходив з наступного регулювання спірних правовідносин.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (далі Закон №606-XIV).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В ч.1 ст.6 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких відносяться і виконавчі написи нотаріусів.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом вчинення вищевказаного виконавчого напису нотаріуса є звернення стягнення на приміщення та земельну ділянку, які належать на праві власності позивачу.

Порядок звернення стягнення на майно передбачений главою 4 Закону №606-XIV.

В ч.1 та ч.6 ст.52 Закону №606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.8 ст.54 Закону №606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Аналіз наведених положень норм матеріального права дає підстави для висновку, що реалізація заставленого майна (яке, також, знаходиться в реєстрі заборон на його відчуження) може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби (ст.41 Закону України «Про іпотеку»), а поручитель несе відповідальність перед іпотекодержатилем в межах вартості майна, переданого у заставу, що у даному випадку виключає можливість добровільно виконати позивачем виконавчий лист у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 13.11.2014 року (справа №К/800/34285/14) та від 09.04.2015 року (№К/800/17378/14) (а.с.58-68).

Поряд з цим, ч.1 ст. 62 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Крім того, відповідно до п.5.13.3 Інструкції про проведення виконавчий дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса на нотаріального посвідчених примірниках іпотечного договору або договору про іпотечний кредит або за рішенням суду орган державної виконавчої служби здійснює реалізацію предмета іпотеки в порядку установленому іпотечним договором.

Відчуження предмета іпотеки здійснюють органи державної виконавчої служби (п.5.13.4 Інструкції).

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. При наступних предявлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (ч.3 ст.28 Закону №606-XIV).

Згідно із ч.4 ст.28 Закону №606-XIV розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

З вищевказаних норм права вбачається, що реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, здійснюється виключно державним виконавцем не інакше ніж на прилюдних торгах, ініційованих державним виконавцем в межах виконавчого провадження, та не може здійснюватися іпотекодавцем самостійно, що виключає можливість добровільного виконання ним виконавчого напису у 7-денний термін з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження .

З урахуванням наведеного суд вважає необґрунтованим доводи представника відповідача про можливість добровільного виконання позивачем взятих зобовязань за іпотечним договором у строк, визначений державним виконавцем для добровільного виконання договору.

Таким чином, суд вважає, що дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області щодо застосування до позивача постановою від 25.02.2015 року стягнення у вигляді виконавчого збору у розмірі 470437,82грн. є неправомірними, а вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Стосовно судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, підлягає стягненню з управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань даного субєкта владних повноважень на користь ОСОБА_3 487,20грн. судових витрат.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.02.2015 року, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Маряною Степанівною у виконавчому провадженні №39751473.

Стягнути з управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (76018, м.Івано-Франківськ, вул.Галицька, 45) за рахунок бюджетних асигнувань даного суб"єкта владних повноважень на користь ОСОБА_3 (78400, м.Надвірна, вул.Л.Українки, 20/4) судовий збір в розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 28.12.2015 року.