Справа № 826/12275/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/12275/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Віруцькій О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Ейван"
до Регіонального відділення фонду державного майна України по Київській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1
про визнання протиправною бездіяльності
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Приватне підприємство «Ейван» (далі - ПП "Ейван ", позивач) звернулось до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі - відповідач) з вимогами про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не підписання (неукладення) договору оренди житлової споруди (магазину) за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на Конституцію України, Господарський кодекс України, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" та зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено в укладенні договору оренди державного майна.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 18.08.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних на предмет спору проти задоволення позовних також заперечував, вказуючи на їх необґрунтованість.

22.12.2015 року в судовому засіданні представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, що полягала у невжитті заходів щодо припинення фактичного користування ФОП ОСОБА_1 магазину за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з наведених підстав та просив його задовольнити в повному обсязі.

За наслідками задоволення клопотання позивача про допит свідка та з урахуванням положень ст. 141 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 08.12.2015 допитано в якості свідка фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 з якою підписано договір оренди житлової споруди (магазину) за адресою: АДРЕСА_1.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, третьої особи та показання свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2014 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області опубліковано оголошення про намір передачі в оренду вільних приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Приватним підприємством «Ейван» подано відповідну заяву про намір.

21.01.2015 року між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (Замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю «ІВ ГРУП» (Виконавець) та Приватним підприємством «Ейван» укладено договір про надання послуг № 7/15 на проведення незалежної оцінки майна.

В подальшому між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди державного майна - нежитлового приміщення площею 148,7 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно надано згоду на користування вищевказаним об'єктом ОСОБА_1, оскільки зазначена особа незаконно користувалась орендованим майном та не вжито заходів щодо його припинення його користуванням у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України "Про оренду державного та комунального та комунального майна", "Про Фонд державного майна України" частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення та дії суб'єктів владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити ймовірне порушення прав та інтересів позивача оскаржуваною бездіяльності.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності врегульовано Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року N 2269-XII (далі - Закон № 2269).

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Статтею 5 Закону № 2269 передбачено, що Орендодавцями є, крім інших Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам;

За приписами абзацу 3 частини 4 статті 9 Закону № 2269 у разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області надійшло 2 заяви на укладення договору оренди на нежитлове приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з чим за наслідками конкурсу по відбору суб'єктів оціночної діяльності для здійснення оцінки об'єкта державної власності проведено оцінку нежитлового приміщення та повторно опубліковано оголошення в газеті «Відомості приватизації» про намір передати в оренду об'єкт державного майна.

За наслідками повторної публікації оголошення відповідачем запропоновано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та Приватному підприємству «Ейван» подати повторно письмові пропозиції щодо наміру оренди вищевказаного об'єкту оренди

02.04.2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано заяву про намір укладення договору оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 05.06.2015 року № 04-5/20 щодо затвердження результатів вивчення попиту на прийняття рішення про укладення договору оренди державного майна затверджено результати вивчення попиту та вирішено укласти договір оренди з особою, яка єдина під час вивчення попиту виявила заінтересованість в укладенні договору оренди державного майна, а саме з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на 23 роки 11 місяців.

18.06.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди № 1707 індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме нежитлове приміщення загальною площею 148,7 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги вказував про протиправність надання в оренду державного майна особі, яка незаконно використовувала приміщення протягом 2014-2015 років без правових підстав за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу Адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Судом встановлено, що 23.12.2004 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір оренди частини будівлі магазину № 16 площею 101,2 кв. м., розміщене за адресо6 АДРЕСА_1 до 22.12.2005 року.

11.12.2006 року між ОСОБА_1 та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області укладено Додаткову угоду до договору оренди № 129 від 23.12.2004 року яким внесено зміни до п. 10.1 Розділу 10 «Строк чинності, умови зміни та припинення дії договору» та викладено в новій редакції, а саме цей Договір укладено строком на 364 дні, що діє до 22.12.2008 року.

В подальшому між нею та відповідачем укладено Додаткову угоду до договору оренди № 129 від 23.12.2004 року, яким внесено зміни до п. 10.1 Розділу 10 «Строк чинності, умови зміни та припинення дії договору» та викладено в новій редакції, а саме цей Договір укладено строком на 364 дні, що діє з 23.12.2008 року по 22.12.2009 року. В пункті другому зазначеної Додаткової угоди передбачені умови пролонгації договірних відносин між сторонами.

Додатковою угодою до договору оренди від 23.12.2004 № 129 повторно внесені зміни пункт 10.1 Розділу 10 Договору оренди та продовжено дію договору до 22.12.2011 року.

23.12.2004 року Додатковою угодою № 4 повторно внесено зміни до договору оренди № 129 від 23.12.2004 року та продовжено строк його дії до 22.11.2014 року.

Згідно Акту приймання-передачі державного майна від 22.10.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи ФОП ОСОБА_1 було передано з оренди державне майно - нежитлове приміщення, частина будівлі площею 111,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підписаний обома сторонами, який в подальшому супровідним листом скерований на адресу ФОП ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

З метою з'ясування фактичних обставин справи, а саме встановлення факту використання нежитлового приміщення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в судовому засіданні будо допитано в якості свідка дану особу.

Зокрема, ОСОБА_1 підтвердила факт користування вищевказаним орендованим приміщенням на підставі договору оренди. При цьому підтверджуючи підпис на Акті приймання-передачі державного майна від 22.10.2014 заперечувала стосовно зазначеної в ньому дати. На запитання суду чи було здане приміщення за наслідками підписання Акту приймання-передачі державного майна, свідок заперечив, зазначивши, що до укладення нового договору оренди продовжувала користувались приміщенням що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши показання свідка, суд прийшов до висновку про відсутність порушених прав Приватного підприємства «Ейван» оскаржуваною бездіяльністю в частині невжиття заходів щодо припинення фактичного користування ФОП ОСОБА_1 магазину за адресою: АДРЕСА_1, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Таким чином судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов'язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Аналізуючи викладене суд вважає за необхідне наголосити, що бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області щодо невжиття заходів щодо припинення фактичного користування ФОП ОСОБА_1 магазину за адресою: АДРЕСА_1 не порушує права Приватного підприємства «Ейван» як учасника конкурсу на укладення договору оренди на зазначене нежитлове приміщення. Крім того, позивач фактично просить суд не захистити порушене право, а здійснити реалізацію дискреційних повноважень державних органів до компетенції яких і належить вирішення зазначеного питання. Оскільки завданням адміністративного судочинства, як вказувалось вище є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а не перебирання функцій державних органів в частині реалізацій ними компетенції, суд вважає що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда

Дата складення повного тексту рішення - 28.12.2015 рок.у