Справа № 2а-42/2010
Суддя: Поляниця М.М.
Дата ухвалення: 2010-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Болехівський міський суд Івано-Франківської області
Справа №2а-42/2010
ПОСТАНОВА іменем України

15 березня 2010 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області

В складі: головуючого судді Поляниці М.М.

секретаря судового засідання Барабаш В.М.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Болехові, Івано-Франківської області «Про зобов 'язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну надбавку до пенсії дитини війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком», -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого вказує, що вона є дитиною війни, і у відповідності до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", їй повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. На протязі 2006-2007 роках така допомога не виплачувалась. У 2088 році виплачувалось тільки 10%. Просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Болехові здійснити нарахувати на її користь недоплачену щомісячну державну соціальну допомоги як дитині війни в сумі 5252.70 грн. за 2006-2009 роки та поновити строк на звернення до суду 01.01.2006 року по 31.12.2009 року.

Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлений позов з підстав викладених у позовній заяві. Також пояснила, що дізналася про те, що відповідач недоплачує допомогу зі слів сусідів та засобів масової інформації. Просить поновити строк на звернення до суду.

Представник відповідача позов не визнала пояснивши, що пенсія позивачці виплачується у встановленому законодавством розмірі. Крім того нею пропущено річний строк на звернення до суду на вимоги, щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії .

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенш спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зо бов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачено консти туцією України та законами України. Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі не відповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнарод ного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншоп правового акту, суд застосовує акт, який має вищу юридичну силу.

Нормами ст.8 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принци пом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та застосо вує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з праї людини.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитиною війни і особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Друго світової війни було менше 18 років.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції д< 01.01.2008 року дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи держави; соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мініма льної пенсії за віком. Нормами статті 7 зазначеного Закону передбачено, що фінансове за безпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за ра хунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України 30.04.2002 року № 80-2, у редакції постанови управління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 року № 5-5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року) управління Пенсійного фонду України в районі відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства. Тому суд приходить до висновку, що саме на відповідачеві лежить обов'язок провести нарахування позивачеві державної соціальної допомоги як дитині війни. При цьому відповідача слід зобов'язати провести нарахування позивачеві підвищення пенсії не у конкретному розмірі, як про це просить позивач, а у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону, оскільки саме на відповідача покладено обов'язок проводити нарахування підвищення пенсій дітям війни у конкретному розмірі, в зв'язку з чим суд не може брати на себе функцію державного органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 народилася 05 лютого 1941 року, і їй у встановленому Законом порядку надано статус дитини війни, що підтверджується відповідним записом (штампом) у пенсійному посвідченні за №105576 (а.с.4-5). Позивачці надано статус особи, що проживає на території гірського населеного пункту (а.с.19). Управлінням ПФ України позивачці не нараховувалась у 2006-2007 роках надбавка до пенсії передбачена ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". У 2008-2009 роках позивачці проведено нарахування надбавки до пенсії, як дитині війни у розмірі 10 % від мінімальної пенсії за віком (а.с.20-23). Є

Виходячи із того, що ОСОБА_1 є дитиною війни в розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни", суд вважає, що на неї повністю розповсюджуються всі пільги та соціальні гарантії, передбачені вище зазначеним Законом, в тому числі й право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, як передбачено статтею 6 зазначеного Закону.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому частиною 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Мінімальна пенсія за віком встановлюється Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, Законом України «Законом України «Про Державний бюджет України на 2007рік» : з 01 січня - 380грн., з 01 квітня - 406грн., з 01 жовтня 2007 року - 411грн.; Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів» : з 01 січня - 471грн., з 01 квітня - 481грн., з 01 липня - 481грн., з 01 жовтня - 498грн.; Законом України «Про Державний бюджет України на 2009рік» : з 01 січня -498грн.

Положення частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на думку суду не є перешкодою для застосування зазначеної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для розрахунку інших пов'язаних із нею пенсій чи доплат, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого частиною 1 цієї статті.

За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки цей закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, що на думку Суду, не суперечить вимогам частини 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою соціального забезпечення громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни. Тобто, фактично ця щомісячна надбавка є формою реалізації конституційного права громадян, які є дітьми війни, на соціальний захист.

В той же час, що відповідно до статті 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Суд звертає увагу сторін на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни надбавок до пенсії, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії. Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо вона заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 110 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» встановлено, що пільги дітям війни запроваджуються у 2006 році поетапно за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України у 2006 році такого порядку не було визначено.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено з урахуванням ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» згідно з якою у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Положення пункту 12 статті 71 та ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 p. N 6-рп/2007). Таким чином дана норма діяла з 1 січня 2007 року по 9 липня 2007 року.

Згідно п. 41 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-УІ від 28.12.2007 року стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена у наступній редакції: дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Таким чином з 01.01.2008 року положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» були викладені в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Отже, з 22.05.2008 року відновила свою дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в попередній редакції, в якій було зазначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, позов підлягає до часткового задоволення.

Суд не приймає аргумент представника відповідача щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Вказана вимога є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що слід зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Болехові, Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплатити позивачці надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 16 лютого 2009 року по 15 березня 2010 року виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановлених: Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» : з 01 січня по 31 грудня 2009 року -498 грн. та 498 грн. з 1 січня по 15 березня 2010 року з врахуванням доплат, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Позов частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Болехові, Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за періоди: з 1 січня 2006 року по 9 липня 2007 року та з 1 січня 2008 року по 22 травня 2008 року не підлягає до задоволення, оскільки відповідач діяв межах визначених дічим законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.І ст.100 цього Кодексу пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В судовому засіданні позивачка зазначила, що про порушення її прав їй стало відомо після ухвалення Конституційним Судом України рішень з приводу неконституційності обмежень прав дітей війни та після висвітлення зазначених подій у пресі та засобах масової інформації, однак з адміністративним позовом до суду вона звернулася 13.10.2009 року , після пропуску річного строку звернення до адміністративного суду та не навела поважних причин його пропуску. Одночасно на факт пропущення позивачем вказаного строку вказує відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги, що позивачем не представлено жодного доказу про поважність причин пропущення строку звернення до суду за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року по 16 лютого 2009 року враховуючи, що судом не встановлено, що зазначений строк пропущений позивачкою з поважних причин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поновлення строку для звернення до суду за захистом своїх прав і зобов'язання відповідача вчинити дії щодо перерахунку суми надбавки до пенсії за вказаний період задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного ст. 17 п. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6,7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішень Конституційного Суду України за N 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., №10-рп/2008 від 22.05.2008 року, ст. 110 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік», пункту 12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» п. 41 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 року, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» № 497 від 11.04.2000 року, керуючись ст.ст. 11,71,99, 100, 160-163, 167 КАС України, суд,-

постановив:

Адміністративний позов задоволити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Болехові, Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_4 надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 16 лютого 2009 року по 15 березня 2010 року виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» : з 01 січня по 31 грудня 2009 року -498 грн. та з 1 січня по 15 березня 2010 року з врахуванням доплат, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

В решті позову відмовити.

Понесені судом витрати пов'язані з розглядом справи віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Болехівський міський суд шляхом подачі в десяти денний строк з дня її проголошення, а у разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копій до апеляційної інстанції або в порядку ч.З ст.186 КАС України.

Суддя М.М. Поляниця

Постанова в повному об'ємі виготовлена 20 березня 2010 року