Справа № 465/6966/14-а
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог: Львівське комунальне підприємство «Сокільницьке»; Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя-2» про скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 537 від 09 листопада 2011 року «Про приведення у попередній стан самочинно розширеної квартири АДРЕСА_1 а, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог: Львівське комунальне підприємство «Сокільницьке»; Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя-2» про скасування Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 537 від 09 листопада 2011 року «Про приведення у попередній стан самочинно розширеної квартири АДРЕСА_1 а.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 09 лимтопада 2011 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано Розпорядження № 537 «Про приведення у попередній стан самочинно розширеної квартири АДРЕСА_1 а», яким зобов'язано її чоловіка - ОСОБА_2 за власні кошти у місячний строк привести до попереднього стану самочинно розширену квартиру № 56, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Пулюя, 34- а у м. Львові та демонтувати самочинно встановлені перегородки у коридорі загального користування.

Лише 19 вересня 2014 року нею отримано вказане розпорядження. Стверджує, що прийняттям даного розпорядження порушуються її права та права доньки, оскільки вона з донькою є співвласниками даної квартири. Вважає викладені відповідачем у Розпорядженні обставини такими, що не відповідають дійсності, оскільки перегородка у квартирі ними не встановлювалась, а була встановлена будівельною організацією, що здійснювала будівництво гуртожитку.

Крім того, 09 березня 2011 року Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради був виданий наказ № 120 «Про затвердження акту приймання передачі житлового будинку № 34-а по вул. Пулюя з балансу ЛКП «Сокільницьке» на баланс ОСББ «Оселя-2». З цих підстав відтак вважає, що доповідна записка ЛКП «Сокільницьке», яка стала основою прийнятого Розпорядження складено підприємством, що немає жодного відношення до їх будинку.

02 жовтня 2001 року загальними зборами було затверджено статут об»єднання співвласників багатоквартирного будинку № 34а по вул.. І.Пулюя у м. Львові «Оселя-2». Відповідно до п.3.6. статуту до частин та елементів будинків, які перебувають у спільній сумісній власності членів об»єднання належить усе нерухоме майно будинку № 34а по вул.. Пулюя у м. Львові.

28 грудня 1996 року відповідно до висновку міжвідомчої комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради вирішено відповідно до СНІП 2.08.01-89 провести перепланування приміщення

( приміщень) секції №1 та секції №2 гуртожитку СПТУ № 27 по вул.. Пулюя, 34а і «б» під житлові квартири згідно із запропонованими проектними пропозиціями при умові виділення в окремо ізольоване приміщення шахт сміттєводу, приміщення комірок площею 12,6 м.кв. , що прилягають до ліфтових шахт використовувати під господарські потреби мешканців.

Вказаний висновок був затверджений Наказом № 6-д від 24.02.1997 року «Про зміну статусу гуртожитку СПТУ № 27 на вул.. Пулюя, 34а».

Відтак, всі перепланування, що стосуються частини розподілу проходів в будинку по осям 1-7 з 1по 6 поверха, виконані згідно рішень попередніх балансоутримувачів ТУ-27 та треста «Південьзахіделектромережбуд», наказу Міністерства освіти № 1/11-1721 від 21. 10. 1996 року.

З огляду на наведене, позивач вважає необґрунтованими та незаконними вимоги відповідача про перепланування в її квартирі, яке ними не здійснювалося.

Крім того, зазначає позивач, протоколом № 6 загальних зборів мешканців будинку № 34а по вул.. Пулюя від 04 березня 2014 року було засвідченно законність встановлення перегородок між 3-6 поверхами, згідно поданих документів та затверджених державних будівельних норм і правил.

Відповідно до листа №1104-217 від 10 квітня 2014 року за підписом міського голови ОСОБА_3, на час розгляду адміністрацією питання, будинок № 34а на вул.. Пулюя у м. Львові не перебував на балансі ЛКП «Сокільницьке» та станом на сьогоднішній день не перебуває.

Жодні претензії з приводу розширення квартири № 56, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Пулюя, 34а зі сторони балансоутримувача та власника будинку ОСББ «Оселя-2» до їх сім»ї немає.

Вважає, що відповідач прийняв оспорюване Розпорядження необґрунтовано, з порушенням вимог чинного законодавства та відсутності повноважень на його прийняття, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Просить позов задоволити.

В судові засіднання позивач не прибула, направила представника, який судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснення дав аналогічні викладеним в позові та просить позов задоволити.

Представники відповідача - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, кожен окремо, проти позову заперечили. Покликались на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року, яким зобов»язано ОСОБА_2 за власні кошти привести до попереднього стану самочинно переплановану квартиру АДРЕСА_2 до стану, який існував на 21 січня 1998 року та демонтувати самочинно встановлені перегородки у коридорі загального користування. Звернули увагу, що рішення оскаржувалося в апеляційному порядку та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року залишено без змін. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких.

Представники третіх осіб ЛКП «Сокільницьке» та ОСББ «Оселя-2» в судове засідання не прибули, кожене окремо, подали заяви про слухання справи у їх відсутності.

Суд відповідно до вимог ст.. 128 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності, проти чого не заперечили представники позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 листопада 2011 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження № 537 «Про приведення у попередній стан самочинно розширеної квартири АДРЕСА_1 а», яким зобов'язано ОСОБА_2 за власні кошти у місячний строк привести до попереднього стану самочинно розширену квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Пулюя, 34 а квартира 56 та демонтувати самочинно встановлені перегородки у коридорі загального користування (а.с.12).

Підставою для прийняття даного розпорядження була доповідна записка ЛКП «Сокільницьке» № 221 щодо самовільно захопленого загальноого коридору та перекриття доступу до ліфта на 6 му поверсі власником квартири № 56 на вул.. Пулюя, 34а , ОСОБА_2 від 18.10.2011 року (а.с.17).

Дана доповідна записка була скерована до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, де за наслідками розгляду такої, затверджено висновок міжвідомчої комісії від 08 жовтня 2011 року, яка постановила, що самочинно розширену квартиру № 56 на вул.. Пулюя, 34а за рахунок частини коридору загального користування проведену з порушенням вимог ст.. 152 ЖК України привести до попереднього стану, самочинно встановлені перегородки, демонтувати (а.с.96).

Постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради № 92 , на ОСОБА_2 накладено стягнення у вигляді попередження за самовільне перепланування квартири із захопленням загального коридору та доступу виходу до ліфта шляхом замурування, тобто за порушеня норм ст.. 150 КУпАП (а.с.101).

Дана постанова ОСОБА_4 в судовому порядку не оскаржена. Від підпису протоколу адміністративної комісії № 5 від 03 березня 2011 року ОСОБА_4 відмовився, що посвідчується актом складеним ЛКП «Сокільницьке» від 03 березня 2011 року (ас.106).

В ході розглояду адміністративного позову встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року, прийнятого за позовною заявою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 зобовязано за власні кошти привести до попереднього стану самочинно переплановану квартиру АДРЕСА_2 до стану, який існував на 21 січня 1998 року та демонтувати самочинно встановлені перегородки у коридорі загального користування. Рішення суду першої інстанції було предметом апеляційного розгляду та ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року залишено без змін, тобто набрало законної сили та має преюдиційне значення при розгляді інших спорів за участю цих же сторін, щодо одного і того ж предмету.

Відповідно до ст.. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній чи господарській справі , що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні рішень Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року, щодо зобовязання ОСОБА_2 за власні кошти привести до попереднього стану самочинно переплановану квартиру АДРЕСА_2 до стану, який існував на 21 січня 1998 року та демонтувати самочинно встановлені перегородки у коридорі загального користування, предметом дослідження була законність перепланування квартири де судами двох інстанцій надано юридичну та правову оцінку правомірності дій відповідача, а відтак, суд в силу вимог ст. 72 КАС України у цій частині такі слід визнати встановленими та такими, що не доказуються в розглядуваній адмиіністративній справі. Копія судових рішень долучена до матеріалів справи.

Відтак, всі покликання позивача на правомірність перепланування та здійснення такого не власниками квартири № 56 у будинку № 34 а по вулиці Пулюя у м. Львові, судом при розгляді справи за адміністративним позовом відхиляються з наведених вище підстав, а саме вимог ч. 1 ст. 72 КАС України. З цих підстав, суд відхиляє всі доводи позивача на обгрунтування незаконності та протиправності оскаржуваного розпорядження, оскільки такі суперечать вказаним вище рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили.

З огляду на встановлені фактичні обставини адміністративного спору, незаконність та протиправність оскаржуваного Розпорядження з піджстав зазначених позивачем та її представником, не знаходить свого підтвердження та спростовується вказаними вище рішеннямит судів.

Крім того ні позивач, ні її прелдставник не надали суду належних та обєктивних доказів про те, що оскаржуваним Розпорядженням порушено права, свободи чи інтереси співвласників кваритри № 56 у будинку № 34а по вулиці Пулюя у м. Львові.

Як встановлено дослідженням в судовому засіданні змісту оскаржуваного Розпорядження, таким, крім покладання обовязку на ОСОБА_2, затверджено висновок міжвідомчої комісії та покладено відповідні обовязки на директора ЛКП " Сокільницьке".

Ні ОСОБА_2 володимировичем ні директором ЛКП "Сокільницьке" розпорядження Франківської районної адміністрації Львіваської міської ради № 537 від 09 листопада 2011 року не оскаржувалося, хоч про наявність такого було їм відомо , що підтверджується фактиичними обставинами , які досліджувалися під час вирішення спору зха правилами цивільного судочинства де ОСОБА_2 був стороною процесу, а позивач ОСОБА_1 третьою особою без самостійних вимог.

Відтак, зважаючи на те, що оскаржуваним Розпорядженням на позивача ОСОБА_1 не покладається ніяких обовязків та не спонукається до вчинення дій, то наявністю такого її права не порушуються до початку фактичного виконання обовязку покладеного на ОСОБА_2, а такий обовязок покладено на нього рішенням суду, яке в силу вимог ст. 14 ЦПК України, підлягає обовязковому виконанню.

Як підтвердив в судовому засіданні представник позивача ні ОСОБА_2, ні директор ЛКП "Сокільницьке" не уповноважував його та його довірительку діяти від їх імені, тобто оскаржувати спірне Розпорядження.

Відповідно до ст.. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Однак, як вбачається зі змісту розпорядження № 537 від 09.11.2011 року, воно не порушує прав чи інтересів позивача, ніяких обов"язків на неї не покладає і ні до чого її не зобов'язує.

Натомість воно стосується ОСОБА_2, який в судовому порядку не оскаржив його.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Разом з тим правомірнгість дій відповідача при видачі розпорядження № 537 від 09 листопада 2011 року, визнан судовими рішеннями.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити за безпідставністю такого, оскільки підстав для скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 537 від 09.11.2011 року «Про приведення до попереднього стану самочинно розширеної квартири № 56 на вул.. Пулюя,34а» за позовом саме ОСОБА_2 надії Іванівни, суд не вбачає.

На підставі наведеного , керуючись ст.ст.2,6, 8, 11,14, ч. 2 ст. 71, 159, 160 ч. 3, 161 163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог: Львівське комунальне підприємство «Сокільницьке»; Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя-2» про скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 537 від 09 листопада 2011 року «Про приведення у попередній стан самочинно розширеної квартири АДРЕСА_3 а, за безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. Кузь