Справа № 804/14253/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2015 рокусправа № 804/14253/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьова Н.П.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - ОСОБА_1 дов від 21.07.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року

у справі № 804/14253/15

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 №99-15.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю нарахування податковим органом грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі, визначеному у податковому повідомленні-рішенні, оскільки орендна плата своєчасно сплачувалась ОСОБА_2 у розмірі, встановленому в договорі оренди, і жодної іншої форми встановлення розміру орендної плати, ніж договір оренди, не існує.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано правомірністю розрахунку суми орендної плати за землю позивачу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною і законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. З 01.04.2014 мінімальна сума орендної плати повинна становити не менше 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в укладеному договорі оренди землі чітко визначено розмір плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору. Також, судом не було враховано, що договір підписано двома сторонами, а саме: громадянкою України ОСОБА_2 з однієї сторони, та Дніпропетровської міською радою - органом місцевого самоврядування, з іншої сторони. Фактично ж Законом України від 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» змінено умови договору між двома самостійними суб'єктами.

Позивач (його представник) в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, на підставі рішення Дніпропетровської міськради від 22.01.2003 № 22/6 між Дніпропетровською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) укладений договір оренди земельної ділянки від 24.04.2003, відповідно до якого передано в оренду земельну ділянку площею 0,1278 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Лебедєва-Кумача, 80, для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Термін дії договору - до 22.01.2018 (а. с.6-10).

У п.3.1 Договору оренди визначено, що орендна плата за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 1436,65 грн.

Згідно п.3.2 Договору оренди орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі трьох відсотків земельного податку, вноситься на розрахунковий рахунок Держказначейства за місцем податкового звіту щомісячно (до 15 числа наступного місяця) і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року.

При цьому у пункті 3.3 Договору оренди визначено, що розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку.

Пунктом 3.4 Договору оренди передбачено, що сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови її виплати у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.

ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 08.05.2015 № 99-15, яким відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем - орендна плата з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 31 745,66 грн. (а. с.16).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Спірним в даній справі є питання визначення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності.

За позицією позивача розмір орендної плати встановлюється саме в договорі оренди, який є єдиною визначеною законодавством підставою для нарахування орендної плати, і жодної іншої форми встановлення розміру орендної плати ніж договір оренди, не існує.

Згідно положень ст.ст.125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

За визначенням, наведеним у статті 13 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар - використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

На час укладення договору діяв Закон України «Про плату за землю» від 03.07.92 №2335-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2011 згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про плату за землю» контроль за правильністю обчислення і справляння орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюють органи державної податкової служби.

З 01.01.2011 питання оподаткування земельних ділянок та сплати орендної плати за землю урегульоване Податковим кодексом України.

Так, за визначенням пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

За визначенням пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).

Відповідно до пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України в редакції Закону № 71-VIII від 28.12.2014 плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно положень пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Також відповідно до п.288.3 ст.288 ПК України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

З наведених норм вбачається, що орендна плата за землю за своєю правовою природою є податком, контроль за справлянням якого, а отже і відповідністю розміру чинному законодавству, покладено на податкові органи.

Згідно п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

За приписами ст.288 ПК України в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 ПК України).

Разом з тим п.288.5 ст.288 ПК України встановлено обмеження щодо річної суми платежу.

Відповідно до пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України в редакції з урахуванням внесених Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII змін (з 01.04.2014), річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, враховуючи те, що плату за землю у формі орендної плати за землі комунальної та державної власності віднесено до загальнодержавних податків і зборів згідно переліку статті 9 ПК України, розмір орендної плати за вказані ділянки є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами.

Тобто, починаючи з 01.01.2011, на адміністрування орендної плати та відносини, що виникають при оренді земельної ділянки комунальної та державної власності, поширюються приписи Податкового кодексу України з усіма правилами обрахування орендної плати та наслідками недотримання порядку нарахування та справляння даного обов'язкового платежу.

Відповідно до п.288.7 ст.288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1 ст.286 ПК України), а за положеннями пп.271.1.1, 271.1.2 п.271 ст.271 ПК України базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ Податкового кодексу, а у разі якщо нормативну грошову оцінку не проведено - площа земельних ділянок.

Таким чином, з аналізу наведених норм випливає, що положення договору оренди земельної ділянки, які не відповідають Податковому кодексу України в частині визначення розміру орендної плати, не можуть мати пріоритет над нормами вказаного Кодексу, оскільки орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності належить до загальнодержавних податків, порядок нарахування та сплати якого регламентований положеннями Податкового кодексу України.

Отже, що після набрання чинності Податковим кодексом України орендна плата за землю на поточний рік повинна обраховуватись з урахуванням обмежень п.п.288.5.1 та 288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України та розміру нової грошової оцінки земельних ділянок.

Таким чином, є правомірним висновок суду першої інстанції, що позивач повинен сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою у 2015 році у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

Одночасно, колегія суддів вважає правомірним прийняття до уваги судом першої інстанції позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.12.2014, відповідно до якої законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі; при цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 ст.288 ПКУ.

Вказана постанова Верховного Суду України від 02.12.2014 прийнята з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що передбачено п.1 ч.1 ст.237 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом (ч.2 ст.244-2 КАС України).

Згідно абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.2.2 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Мінфіну України від 28.11.2012 № 1236, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за № 2135/22447, у випадках, зазначених у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення:

за формою згідно з додатком 1 для платників податків - фізичних осіб (форма „Ф), якщо відповідно до законодавства орган державної податкової служби самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних із порушенням податкового або іншого законодавства.

Виконуючи приписи п.286.5 ст.286 ПК України та п.2.2 вищевказаного Порядку податковий орган правомірно прийняв та направив позивачу податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 № 99-15 з визначенням грошового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб по у розмірі 31745,66 грн.

Стосовно розрахунку суми грошового зобовязання з орендної плати позивачу на 2015 рік колегія суддів зазначає наступне.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Управління Держкомзему у м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області від 03.05.2012 № 14335 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1278 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Лебедєва-Кумача, 80, складає - 847 228,83 грн. (а. с.28).

Відповідно до листа Державне агентство земельних ресурсів України листом від 14.01.2015 № в-28-0.22-215/2-15 що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки станом на 1 січня 2015 р. становить 1,249 (а. с.29).

Відповідачем визначено позивачу грошове зобовязання по орендній платі на 2015 рік у сумі 31 745,66 грн., яку обраховано наступним чином: 1278 х (662,93 х 1,249) х 3 %, де: 1278 - площа (кв. м) земельної ділянки; 662,93 грн. - нормативна грошова оцінка 1 кв. м земельної ділянки; 1,249 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі на 2015 рік; 3 % - розмір орендної плати згідно з вимогами п.286.5 ст.286 ПК України (а. с.30).

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, дані нормативної грошової оцінки земельної ділянки та коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки станом на 1 січня 2015 р., а також з огляду на відсутність заперечень позивача щодо самого порядку обрахунку грошового зобовязання по орендній платі на 2015 рік, колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ в АНД районі м.Дніпропетровська від 08.05.2015 № 99-15.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року у справі № 804/14253/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко