Справа № 22-а/0690/5079/11
Суддя: Талько О. Б.
Дата ухвалення: 2011-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/5079/11 Головуючий у суді 1-ї інстанції:ОСОБА_3
Категорія 100 Доповідач: Талько О.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного

суду Житомирської області у складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів Рафальської І.М., Кашапової Л.М.,

при секретарі Гузовській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі справу за позовом Петрова

ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх

дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до

управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної

адміністрації Житомирської області про стягнення коштів, передбачених Законом

України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи", за апеляційною скаргою відповідача на постанову

Олевського районного суду Житомирської області від 8 грудня 2009 року,

в с т а н о в и л а :

5 жовтня 2009 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у

якому просив визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього на свою

користь за період з 1.01.2001 р. по 1.07.2009 р. кошти, передбачені ст. 39 Закону України

"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи", в сумі 30789 грн. 60 коп., а також 6783 грн. 90 коп. недоплачених протягом

періоду з 1.01.2001 року по 1.07.2009 року коштів відповідно до ст.37 зазначеного Закону.

В обґрунтування позову зазначив, що такі виплати проводилися йому раніше у

^ розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996

^року, що. суперечить в частині розміру цих виплат положенням ст.ст. 37, 39 Закону

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" /далі-Закон № 796-ХП/.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 8 грудня

2009 року позов задоволено частково.

Визнано дії управління праці та соціального захисту населення Олевської

районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати позивачеві коштів у

розмірах, менших, ніж визначено Законом України „Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними.

Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної

державної адміністрації на користь позивача за ст.37 Закону України "Про статус і

соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"

6783 грн.90 коп. допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування

місцевого виробництва за період з 1 липня 2008 року по 1 липня 2009 року та 21503 грн.

„ 60 коп. заборгованості по доплаті до заробітної плати /ст.39 цього Закону/ за період з 1

- січня 2001 року по 1 січня 2006, з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня

2008 року по 1 липня 2009 року.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить постанову райсуду скасувати, оскільки

вважає її незаконною, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні

позову; посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не взяв до уваги, що, виходячи з фінансових можливостей,

держава гарантувала виплату окремих компенсацій і допомог, передбачених Законом

України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів

України № 836 від 26 липня 1996 року.

Розглянувши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів

вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, позивач з 12 серпня 1997 року працює в Олевській

центральній районній лікарні, тобто на території посиленого радіоекологічного контролю,

і відповідно до ч.іст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", має право на доплату у розмірі

однієї мінімальної заробітної плати, проте, відповідач протягом спірного періоду

перераховував кошти для цих виплат не в розмірах, визначеним Законом /виходячи з

розміру мінімальної зарплати/, а частково, в розмірі 5 грн. 20 коп., визначеному

постановою КМУ № 836 від 26.07.96р /а.с.7/.

Відповідно до вимог ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які

проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова

допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого

виробництва та особистого підсобного господарства у зоні посиленого

радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати;

З довідки Олевської центральної районної лікарні, виданої 10 серпня 2009 року за

№4017, вбачається, що протягом періоду з 1 січня 2006 року по 31 липня 2009 року

позивачеві була виплачена також грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання

продуктів харчування у розмірі 6,40 грн. /на позивача та на неповнолітніх дітей:Петрова

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5

Володимирівни, 9 грудні ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про народження І-ТП №038257

та І-ТП №069450 ) щомісячно у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів

України № 836 від 26.07.1996р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вирішуючи спір, суд, з огляду на загальні засади пріоритету законів над

підзаконними актами, обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданої доплати

до заробітної плати застосуванню підлягає саме Закон України „Про статус і соціальний

захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова

Кабінету Міністрів № 836 від 26.07.1996р., яка істотно звужує обсяг встановлених

законом прав позивача і правильно визнав неправомірними дії відповідача щодо виплати

позивачеві в неповному обсязі коштів, передбачених ст.37 та ч.І ст.39 Закону України

„Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської

катастрофи".

Разом з тим, визнавши неправомірними дії відповідача щодо неналежного

нарахування і виплати позивачу щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням

споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного

господарства та доплати до зарплати, суд першої інстанції допустив помилку,

визначивши конкретну суму заборгованості по сплаті таких виплат.

При цьому суд не врахував те, що з огляду на положення ст.ст.21,105.162 КАС

України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними

рішення, дій чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії,

відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, поза увагою місцевого суду залишилося те, що адміністративний суд

повинен визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними і зобов'язувати

- 2 -

відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не

ухвалювати судове рішення про визначення конкретних сум.

Окрім того, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги,

що відповідно до змісту ст.2 Закону України "Про оплату праці", доплата, передбачена

ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи", не є складовою частиною заробітної плати, а

тому на спірні правовідносини положення ст.233 КЗпП України не поширюються.

У зв'язку з вищезазначеним, та, враховуючи визначений ст.99 КАС України /в

редакції на час виникнення спірних правовідносин/ річний строк звернення до суду /а

позивач звернувся до суду лише 5 жовтня 2009 року/, колегія суддів вважає, що в

даному випадку спірний період необхідно визначити з 5 жовтня 2008 року по 1 липня

2009 року.

За наведених обставин, постанова райсуду в частині стягнення з управління праці

та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації

Житомирської області на користь позивача 21503 грн. 60 коп. доплати до заробітної плати

/ч.І ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи"/, та 6783 грн. 90 коп. допомоги у зв'язку з

обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого

підсобного господарства /ст.37 цього Закону/, підлягає скасуванню з ухваленням нової

постанови - про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві

доплати до зарплати за ч.І ст.39 Закону України „Про статус і соціальний захист

громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та щомісячної

грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого

виробництва та особистого підсобного господарства /ст.37 цього Закону/ за період з 5

жовтня 2008 року по 1 липня 2009 року, з врахуванням фактично отриманих коштів за

вказаний період.

Постанову райсуду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового

збору в сумі 215,04 грн. скасувати.

В частині стягнення у управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації судового збору в сумі 71 грн. 24 коп.

постанову суду змінити, зменшивши суму до 3 грн. 40 коп.

В решті постанову райсуду залишити без зміни.

Доводи апелянта про те, що його дії є правомірними, оскільки відсутнє належне

фінансування на вказані виплати, є безпідставними, оскільки реалізація встановленого

законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 207 КАС України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації Житомирської області задовольнити

частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 8 грудня 2009

року скасувати в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення

Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на користь позивача

21503 грн. 60 коп. доплати до заробітної плати /ч.І ст.39 Закону України „Про статус і

соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"/,

та 6783 .грн. 90 коп. допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування

місцевого виробництва та особистого підсобного господарства /ст.37 цього Закону/,

ухваливши нову постанову.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Олевської

районної державної адміністрації Житомирської області здійснити нарахування та

виплату ОСОБА_7 доплати до заробітної плати за ч.І ст.39

Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи" та щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням

споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного

господарства /ст.37 цього Закону/ за період з 5 жовтня 2008 року по 1 липня 2009 року з

врахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

В задоволенні позовних вимог про стягнення допомоги, передбаченої ст.37 Закону

України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи» за період з 1 липня 2008 року по 4 жовтня 2008 року, та

позовних вимог про стягнення доплати до заробітної плати, передбаченої ч.І ст.39 Закону

України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи», за період з 1 січня 2001 року по 1 січня 2006 року, з 9 липня

2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 4 жовтня 2008 року -

відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Постанову райсуду в частині стягнення з відповідача на користь держави 215 грн.

04 коп. судового збору - скасувати.

Постанову суду в частині стягнення з управління праці та соціального захисту

населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на користь

держави 71 грн. 24 коп. змінити, зменшивши суму до 3 грн. 40 коп.

В частині визнання дій відповідача неправомірними постанову районного суду

залишити без зміни.

Постанова набирає чинності з дня проголошення і з цього часу може бути

оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: