Справа № 760/21470/15-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/760/792/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року, 15 годин 00 хвилин, м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Солом'янському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, прийняв таку постанову.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

07.12.2015 представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії відповідача щодо відмови у прийнятті та розгляді заяви про призначення/перерахунок пенсії позивачу неправомірними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва прийняти заяву про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, з урахуванням позиції викладеній в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі № 1-32/2009 з одночасним прийняттям рішення про призначення виплати пенсії позивачу з 03.11.2015 (з моменту першого звернення).

Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що станом на 2015 рік ОСОБА_1 постійно проживає в Сполучених Штатах Америки.

03.11.2015 представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою та іншими необхідними документами з приводу призначення/перерахунку пенсії ОСОБА_1, однак вони не були прийняті працівниками Управління Пенсійного фонду Солом'янського району м. Києва.

Крім цього, звернення представника позивача не було зареєстроване уповноваженими працівниками в журналі реєстрації, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до адміністрації відповідача з відповідною скаргою.

Відповідач, розглянувши звернення ОСОБА_2, направив на його адресу лист від 18.11.2015 № 13943/01/Г-827, у якому запропонував надати документи, що підтверджують громадянство України ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а саме паспорт або документи, що підтверджують перебування в Україні на законних підставах та інші документи, які необхідні для призначення пенсії, оскільки представником позивача не було доведено що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є громадянами України.

ОСОБА_2 вважає дії відповідача неправомірними, оскільки при зверненні надав паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1, який відповідно до Закону «Про громадянство України» є документом, що підтверджує громадянство України.

Крім цього зауважив, що відповідач порушив конституційні засади права на соціальний захист позивача, оскільки право на отримання пенсії в Україні мають не лише громадяни України, які постійно проживають на території України, а це право поширюється на громадян України, які проживають за кордоном, що встановлено рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом за захистом прав ОСОБА_1

18.12.2015 відповідач подав до суду заперечення проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, всупереч вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообв'язкове державне страхування», документи, які подав представник позивача, не підтверджують громадянство України ОСОБА_1, в них лише зазначено що він постійно проживає на території США.

Крім цього, до заяви про призначення пенсії за віком не було додано інших документів, які необхідні для її призначення передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Також представник відповідача зазначив, що посилання ОСОБА_2 на рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 є неправомірним, оскільки в ньому визнані неконституційними норми Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які не стосуються питання призначення пенсії.

У своїх запереченнях представник відповідача просив суд врахувати факт, що позивач у 2010 році звертався до Управління Пенсійного фонду Солом'янського району м. Києва із заявою про призначення пенсії, однак у задоволенні його вимог було відмовлено як відповідачем так і органом судової влади.

Зокрема, постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19.04.2011 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії було відмовлено, а сама постанова, в свою чергу, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.11.2011 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2013 була залишена без змін.

Таким чином, відповідач вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому у задоволенні позову просив відмовити.

З'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

03.11.2015 представник позивача - ОСОБА_2 звернувся до Управління Пенсійного фонду Солом'янського району м. Києва з заявою, у якій просив вирішити питання стосовно факту неприйняття заяви та інших поданих ним документів щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 5).

18.11.2015 відповідач, розглянувши звернення представника позивача - ОСОБА_2, запропонував йому надати документи, що підтверджують громадянство України ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а саме паспорт або документи, що підтверджують перебування в Україні на законних підставах та інші документи відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки не було доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є громадянами України. Цей факт встановлений на підставі копії листа начальника Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва від 18.11.2015 № 13943/01/Г-827 (а.с. 6).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт для виїзду за кордон, тип Р, код держави UKR, номер паспорта НОМЕР_1, дата видачі паспорта 29.10.2013 та дата закінчення строку дії паспорта 29.10.2023, орган, що видав 3USA3. Його копія, посвідчена приватним нотаріусом штату Каліфорнія Еленою Ким, міститься в матеріалах справи (а.с. 7).

ОСОБА_3 1943 року народження, була зареєстрована в АДРЕСА_1 та ОСОБА_1, 1940 року народження, був зареєстрований в АДРЕСА_2, отримали дозвіл для виїзду на постійне проживання до США (а.с. 8).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити з таких підстав.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади і у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра соціальної політики України, а також Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, та організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією.

Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є підвідомчими органами Фонду та разом утворюють систему органів Фонду.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною четвертою статті 8 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічне положення викладено у частині другій статті 1 Закону «Про пенсійне забезпечення». Згідно з частинами третьою та четвертою цього закону пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 вказав, що закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 28.01.2015 у справі № К/800/62638/14.

З матеріалів справи випливає, що відповідач не прийняв рішення по суті щодо відмови позивачу у призначенні пенсії, а лише для розгляду заяви про призначення пенсії рекомендував надати документи, що підтверджують громадянство України ОСОБА_1, а саме: паспорт або документ, що підтверджує перебування в Україні на законних підставах, та документи відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.2015 № 1566/11846.

Враховуючи відсутність рішення відповідача про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії суд вважає, що позовні вимоги є передчасними, оскільки його права на соціальний захист не було порушено, а тому не можуть бути предметом судового розгляду. Щодо зобов'язання відповідача прийняти і розглянути заяву про призначення пенсії, то суд наголошує на тому, що позивачу було рекомендовано надати усі відповідні документи, передбачені Порядком, необхідні для розгляду заяви та прийняття рішення щодо пенсії. Отже, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача.

Крім цього, суд звертає увагу що посилання представника позивача на рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є помилковим у цій справі, оскільки у даному рішенні мова йде щодо відповідності Конституції України припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення. Згідно з даним рішенням право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 пенсія не була призначена, а тому вимоги встановлені рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 не підлягають застосуванню, оскільки судом не вирішується питання щодо оскарження дій пов'язаних з припинення виплати пенсії, з зв'язку з постійним проживання позивача за кордоном.

Крім цього, суд звертає увагу що відповідно до частини п'ятої статті 45 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» повноваження щодо прийняття рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії належать виключно територіальним органам Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд не може розглянути вимогу представника позивача стосовно прийняття рішення про призначення виплати пенсії ОСОБА_1, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства це розцінюється втручанням в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень.

Суд враховує заперечення відповідача проти позову, однак не погоджується з його аргументом, що спір у цій справі вже був розглянутий у судовому порядку та було прийнято рішення, яке вже набрало законної сили, оскільки позови не є тотожними.

Так, предметом розгляду цієї справи є оскарження дій відповідача щодо відмови прийняти та розглянути заяву про призначення/перерахунок пенсії, а предметом розгляду адміністративної справи у 2010 році за номером справи №2-а-1535/11 було оскарження дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».

Враховуючи вищенаведене, посилання представника позивача на протиправність дій відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з боку Управлінням Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва не було допущено протиправних дій щодо позивача.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку що дії відповідача відповідають вимогам закону, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Керуючись статтею 19 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтями 2, 18, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254 КАС, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Солом'янському районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л. В. Шевченко