Справа № 826/24000/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 грудня 2015 року № 826/24000/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Добрянської Я.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1
до відповідача Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення особистого прийому громадянина ОСОБА_1 Генеральним прокурором України та зобов'язати Генерального прокурора України здійснити особистий прийом ОСОБА_1 протягом 10 днів із дня набрання чинності судовим рішенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відмова громадянину України ОСОБА_1 в особистому прийомі у Генерального прокурора України суперечить ст. ст. 22, 40, 64 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5, 22 Закону України «Про звернення громадян», а бездіяльність Генерального прокурора щодо нездійснення особистого прийому ОСОБА_1 є протиправною.

Попри це, на переконання позивача, наказ Генерального прокурора України від 27.12.2014 р. №9гн «Про затвердження Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» в частині затвердження пунктів 8.1, 8.2, 8.3 Інструкції, є внутрівідомчим актом, його не зареєстровано у Міністерстві юстиції України,у зв»язку із чим, вищеназваний наказ не розповсюджує свою дію на невизначене коло суб'єктів, у тому числі на громадян України, не має міжвідомчого характеру, а відмова громадянину ОСОБА_1 в особистому прийомі у Генерального прокурора з посиланням на положення внутрівідомчого наказу є незаконною та безпідставною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2015 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Під час судового засідання 03.12.2015 р. представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з мотивів його необгрунтованості, надав письмові заперечення. Так, у запереченнях йдеться про те, що заяви позивача розглянуто Генеральною прокуратурою України із наданням позивачу вмотивованих відповідей. Безпідставними, на переконання відповідача, є вимоги про визнання протиправною бездіяльності Генеральної прокуратури України щодо нездійснення особистого прийому та зобов'язання Генерального прокурора України здійснити особистий прийом ОСОБА_1

Між тим, відповідачем зазначено, що від позивача ОСОБА_1 заяв з приводу його особистого прийому Генеральним прокурором України 24.04.2015 р. для оскарження конкретної відповіді заступника Генерального прокурора України не надходило. Відповідно до даних Автоматизованої системи електронного документообігу органів прокуратури України «Мегаполіс» від ОСОБА_1 23.04.2015 надійшло дві вищезазначені заяви, які зареєстровано за вхідними номерами в Генеральній прокуратурі України №№137056-15 та 137071-15, про вчинення злочинів стосовно ОСОБА_4, які розглянуто Генеральною прокуратурою України із наданням позивачу мотивованих відповідей.

Під час судового засідання 03.12.2015 р. позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, проти задоволення якого представник відповідача не заперечив, у зв»язку із чим у відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2015 р. ОСОБА_1 як уповноважений представник і захисник потерпілого ОСОБА_4, звернувся до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича із двома заявами про вчинення відносно ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, які було зареєстровано в Генеральній прокуратурі України за вхідними номерами 30 та 32 про що свідчать відповідні штампи приймальної громадян Генеральної прокуратури України.

Підставою для звернення з однією заявою слугували обставини, які свідчать про те, що невстановлені особи впродовж тривалого періоду, щонайменше, з листопада 2013 р. до січня 2015 р. систематично та безперервно прослуховували і записували телефонні переговори ОСОБА_4 з третіми особами, які він здійснював за допомогою засобів мобільного зв'язку, а також протиправна бездіяльність посадових осіб СБУ щодо реєстрації відомостей, викладених у заяві ОСОБА_1 від 19.03.2015 p., службового підроблення таких відомостей при проведенні перевірки, невиконання посадовими особами СБУ рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2015р. №761/8817/15-к щодо зобов'язання внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань і повідомити заявника письмово про результати розгляду заяви в установленому порядку.

За другою заявою ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України за захистом прав свого клієнта ОСОБА_4 щодо вчинення відносно нього протиправних дій з боку правоохоронних органів в особі посадових осіб Служби безпеки України, що полягали в систематичному зловживанні службовим становищем, невиконанні рішень судів, службових підробленнях під час здійснення досудового слідства тощо.

У зв'язку з важливістю висвітлених у вищеназваних заявах обставин ОСОБА_1 вирішив особисто звернутися до Генерального прокурора України Шокіна В. М.

Згідно з графіком прийому громадян, як йдеться у позовній заяві, керівництвом Генеральної прокуратури України, оприлюдненим на сайті Генеральної прокуратури, днем прийому громадян Генеральним прокурором України визначено четверту п'ятницю місяця з 10 год. до 12 годин. На сайті, як зауважено позивачем, також вказано, що прийом громадян проводиться без попереднього запису щодня, крім вихідних за адресою - м. Київ, вул. Різницька 13/15.

Згідно з поясненнями представника позивача, 24.04.2015 р. близько 09:20 год. ОСОБА_1 прибув до приймальної громадян за вищеназваною адресою, але йому було відмовлено у здійсненні особистого прийому у Генерального прокурора України начальником відділу прийому громадян ГПУ Дерешем Віктором Васильовичем з посиланням на те, що Генеральний прокурор приймає громадян за зверненнями, якщо у задоволенні їх раніше письмово відмовлено його заступниками.

Між тим, за результатами ознайомлення з запереченнями відповідача під час письмового провадження представником позивача скеровано до суду письмові пояснення вх. від 14.12.2015 р., в яких серед іншого йдеться про те, що письмові відповіді прокуратури не можуть слугувати заміною особистого прийому громадянина у Генерального прокурора; відповідач безпідставно заздалегідь вирішує які саме питання громадянин ОСОБА_1 мав висвітлити Генпрокурору на особистому прийомі, не звертаючи уваги на те, що, імовірно, громадянин ОСОБА_1 мав бажання повідомити Генеральному прокуророві особисто деякі конфіденційні обставини, які безпосередньо стосувалися як інтересів його підзахисного - громадянина ОСОБА_4 так і державних інтересів безпеки України та її високо посадовців; предмет розгляду справи 826/24000/15 не стосується змісту або строків надання відповідей на заяви позивача про вчинення кримінальних правопорушень №137056-56 та № 137071-15, а стосується необгрунтованої відмови в особистому прийомі у Генерального прокурора України в той час, коли таке право громадянина передбачено Конституцією та Законами України; наказ 27.12.2014 р. №9гн та положення інструкції ніяким чином не можуть розповсюджувати свою дію на громадян України та слугувати підставою відмови громадянину ОСОБА_1 у особистому прийомі.

Відтак, вважаючи порушеним право на звернення, позивач за захистом порушених прав та інтересів звернувся із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян розуміються викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Водночас скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 5 цього Закону звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства.

Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне). Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Звернення про надання безоплатної правової допомоги розглядаються в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 7 Закону передбачено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Між тим, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Статтею 20 Закону передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Разом з тим, згідно з положеннями ст. 20 зазначеного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Порядок проведення особистого прийому визначено положеннями ст. 22 Закону «Про звернення громадян».

Так, як передбачено цією нормою, керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особистий прийом громадян.

Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, у зручний для громадян час, за місцем їх роботи і проживання. Графіки прийому доводяться до відома громадян.

Порядок прийому громадян в органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, об'єднаннях громадян визначається їх керівниками.

Усі звернення громадян на особистому прийомі реєструються. Якщо вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Статтею 12 Закону України від 05.11.1991 р. №1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції, чинній станом на подання спірних звернень) (далі - Закон №1789) передбачено, що прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Прокурор здійснює нагляд за додержанням вимог законодавства щодо порядку розгляду скарг всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами. Прокурор проводить особистий прийом громадян. Прийняте прокурором рішення може бути оскаржено вищестоящому прокурору або до суду. Після прийняття рішення по скарзі Генеральним прокурором України провадження по таких скаргах в органах прокуратури припиняється.

Систему органів прокуратури відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №1789 становлять: Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (на правах обласних), міські, районні, міжрайонні, районні в містах, а також військові прокуратури. У разі необхідності Генеральний прокурор України може створювати спеціалізовані прокуратури на правах обласних, міських, районних та міжрайонних прокуратур.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор України відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення та інструкції.

З метою забезпечення виконання вимог Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про статус народного депутата України", "Про статус депутатів місцевих рад", удосконалення діяльності органів прокуратури щодо розгляду та вирішення заяв, скарг і пропозицій, керуючись ст. 15 Закону України "Про прокуратуру", наказом Генерального прокурора України від 27.12.2014 р. №9гн затверджено та введено в дію Інструкцію про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України (далі - Інструкція №9гн).

Так, згідно до п. 1.1 названої Інструкції розгляд звернень та особистий прийом в органах прокуратури здійснюється відповідно до Конституції України, Законів України "Про звернення громадян", "Про прокуратуру", "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", "Про статус народного депутата України", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про Регламент Верховної Ради України", "Про комітети Верховної Ради України", інших законодавчих актів України.

За змістом пункту 5.1. Інструкції з метою забезпечення повного, оперативного і неупередженого розгляду порушених у зверненнях питань Генеральним прокурором України, його першим заступником та заступниками, керівниками самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України (їх заступниками) визначається порядок їх розгляду.

Відповідно до п. 8.1. Інструкції у Генеральній прокуратурі України особистий прийом громадян забезпечується управлінням організації прийому громадян та розгляду звернень у день їх звернення. За наявності підстав організовується прийом громадян працівниками структурних підрозділів та керівництвом Генеральної прокуратури України.

Пунктом 8.2. Інструкції визначено, що особистий прийом керівництвом Генеральної прокуратури України здійснюється згідно із затвердженим Генеральним прокурором України графіком та встановленим порядком.

Генеральний прокурор України приймає громадян за попереднім записом (але не в день прийому) за зверненнями, якщо у задоволенні їх раніше відмовлено його заступниками.

Особистий прийом Генерального прокурора України може бути організований також за його безпосереднім дорученням.

Прийом громадян Генеральним прокурором України проводиться за участі керівників структурних підрозділів та, за необхідності, керівників прокуратур обласного рівня.

За зверненням, отриманим на особистому прийомі Генеральним прокурором України, керівниками прокуратур усіх рівнів відповідь надається ними або особою, яка виконує їх обов'язки ( п. 8.3. Інструкції).

Отже, як вбачається, положеннями Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, визначено чіткий порядок прийому громадян особисто Генеральним прокурором України та структурним підрозділом Генеральної прокуратури України.

Як встановлено під час судового розгляду справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2015 р. у справі №826/8696/15 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа: Генеральний прокурор України Шокін Віктор Миколайович, про визнання протиправним та скасування наказу № 9 від 27.12.2014 в частині - в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2015 р. у цій справі рішення суду першої інстанції залишено без змін, водночас ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.11.2015 р. № К/800/46975/15 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача. А відтак, рішення суду у справі №826/8696/15 є таким, що набрало законної сили.

Так, серед іншого у вказаному рішенні суду першої інстанції зазначено, що оскаржувані п.п. 8.1, 8.2, 8.3. Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 27.12.2014 року №9 гн, не суперечить та відповідає положеннямст.22 Закону України «Про звернення громадян».

Окрім цього, судом відмічено, що наказ Генерального прокурора України від 27.12.2014 № 9 гн та затверджена Інструкція про порядок розгляду звернень та особистого прийому в органах прокуратури України не потребував державної реєстрації в органах Міністерства юстиції України, є актом внутрівідомчого характеру, обов'язкова для застосування посадовими особами органів прокуратури та не суперечить вимогам Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Отже, виходячи із аналізу наведених вище положень, суд приходить до висновку про те, що відповідачем не допущено порушення закріпленого Законом України «Про звернення громадян» та Інструкцією №9гн порядку розгляду звернень громадян органами прокуратури, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.

Між тим, суд вважає за доцільне зауважити, що правомірність розгляду заяв позивача по вчинення кримінальних правопорушень судом не досліджувалась, так як дане питання не відноситься до предмету розгляду цієї адміністративної справи.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська