Справа № 2а-9980/11/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 78927/12/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Святецького В.В., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампен» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2012 року у справі за позовом Державної податкової інспекції в Миколаївському районі Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампен» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція в Миколаївському районі Львівської області звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Кампен», яким просила нарахувати відповідачу податкові зобов'язання з податку на прибуток, визначеного із застосуванням звичайних цін, в сумі 17516,30 грн. та з податку на додану вартість, визначеного із застосуванням звичайних цін, в сумі 14012,75 грн. та зобов'язати відповідача сплатити вказані податкові зобов'язання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2012 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що податковий орган підтвердив належними доказами правомірність свого висновку про порушення відповідачем ст. 1, п. 4.1 ст. 4, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого ним занижено валові доходи від наданих послуг з надання в оренду транспортних засобів пов'язаним особам за ціною, нижчою від звичайної. А відповідно до пп. 20.1.38 п. 20.1 ст .20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною і необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ТзОВ «Кампен» здавало належні йому транспортні засоби в оренду пов'язаним особам за ціною (орендною платою), нижчою від амортизаційних відрахувань цих автомобілів, в зв'язку з важкою фінансовою ситуацією на підприємстві, неможливістю їх обслуговування та з метою отримання певного прибутку і уникнення втрати цих автомобілів через неналежне утримання. Також відповідач зазначає, що згідно з умовами договорів оренди орендар зобов'язувався утримувати транспорті засоби в належному стані, включаючи капітальний ремонт, що, на думку відповідача, можна вважати додатковою орендною платою в негрошовій формі. Проте суд першої інстанції безпідставно не врахував даних обставин і не надав їм жодної оцінки.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановив суд, працівники Державної податкової інспекції в Миколаївському районі Львівської області провели планову виїзну перевірку ТзОВ «Кампен» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 26.05.2009 року до 31.12.2010 року, за результатами якої складено акт від 15.04.2011 № 156/230/36287844.

В акті перевірки зазначено про порушення відповідачем в частині, що є предметом спору в даній справі, вимог: ст. 1, п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.9.6 п. 7.9 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого занижено валові доходи та відповідно завищено валові витрати від послуг з надання транспортних засобів в оренду пов'язаним особам за ціною, нижчою від звичайної, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 52554,00 грн.; п. 4.1 ст. 4, пп. 7.2.1 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, на 42043,00 грн.

Зокрема в акті перевірки зазначено, що ТзОВ «Кампен» протягом 2010 року надавало в оренду власні транспортні засоби пов'язаним особам згідно з договорами оренди, а саме: від 01.03.2010 року, укладеним з ТзОВ «Кеннер-Україна», на транспортний засіб марки МАN, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, термін оренди до 01.03.2013 року, вартість транспортного засобу станом на 01.03.2010 року 73302,00 грн. з ПДВ, орендна плата за користування автомобілем встановлена сторонами в розмірі 200,00 грн./міс.; від 01.03.2010 року, укладеним з ОСОБА_1., на транспортні засоби Фургон малотонажний марки ЗАЗ - 3 одиниці, 2009 року випуску, державні номерні знаки НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, термін оренди до 01.03.2013 року, вартість транспортних засобів станом на 01.03.2010 року 114000,00 грн. з ПДВ (по 38000,00 грн. кожен), орендна плата за користування автомобілями встановлена сторонами в розмірі 200,00 грн./міс. за кожен транспортний засіб; від 01.06.2010 року, укладеним з ОСОБА_1., на транспортні засоби Фургон малотонажний марки ЗАЗ - 3 одиниці, 2009 року випуску, державні номерні знаки НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, термін оренди до 01.06.2013 року, вартість транспортних засобів станом на 01.06.2010 року 114000,00 грн. з ПДВ (по 38000,00 грн. кожен), орендна плата за користування автомобілями встановлена сторонами в розмірі 200,00 грн./міс. за кожен транспортний засіб; від 01.06.2010 року, укладеним з ОСОБА_1., на транспортний засіб марки FІАТ, 1999 року випуску, державний номерний знак ВС6151 СЕ, термін оренди до 01.03.2013 року, вартість транспортного засобу станом на 01.06.2010 14000,00 грн. з ПДВ, орендна плата за користування автомобілем встановлена сторонами в розмірі 150,00 грн./міс. При цьому, як було встановлено під час перевірки і не заперечується відповідачем, згідно з установчими документами ОСОБА_1. є засновником ТзОВ «Кампен» і його частка в статутному фонді становить 99%, та ТзОВ «Кеннер-Україна», де його частка в статутному фонді становить 88%. Отже, ТзОВ «Кеннер-Україна» і ОСОБА_1. є пов'язаними особами з ТзОВ «Кампен».

На підставі даного акта перевірки Державна податкова інспекція в Миколаївському районі Львівської області прийняла податкові повідомлення-рішення від 05.05.2011 року № , яким ТзОВ «Кампен» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 65693,0 грн. та № , яким ТзОВ «Кампен» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 52554 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень рішенням Державної податкової адміністрації у Львівській області від 14.07.2011 року № 19246/10/25-005/1509 Державна податкова інспекція в Миколаївському районі Львівської області прийняла податкові повідомлення-рішення від 21.07.2011 року № , яким ТзОВ «Кампен» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 48176,70 грн., № , яким ТзОВ «Кампен» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 38541,25 грн., № , яким ТзОВ «Кампен» визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток із застосуванням звичайних цін в сумі 17516,30 грн., та № яким ТзОВ «Кампен» визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість із застосуванням звичайних цін в сумі 14012,75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами податкового органу про те, що ТзОВ «Кампен» занизило податкові зобов'язання з податку на прибуток і з податку на додану вартість по господарських операціях від наданих послуг з надання в оренду транспортних засобів пов'язаним особам за ціною, нижчою від звичайної.

Однак, на думку колегії суддів, при вирішенні справи суд першої інстанції безпідставно не врахував наступного.

Підпунктом 20.1.38 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України передбачено право органів державної податкової служби звертатися з позовом до платника податків щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін.

Проте, на думку колегії суддів, при реалізації зазначеного права податковим органам необхідно враховувати і застосовувати положення даної норми в системному зв'язку з іншими нормами цього Кодексу, а саме з ст. ст. 39, 54 і 58 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 39.15 ст. 39 цього Кодексу база, об'єкт оподаткування та інші показники податкового обліку, визначені із застосуванням звичайних цін, використовуються органами державної податкової служби для проведення розрахунку податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності за результатами проведення перевірки.

За результатами цієї перевірки приймається відповідне податкове повідомлення-рішення. У разі коли платник податків розпочинає процедуру оскарження цього податкового повідомлення-рішення, або несплати відповідної суми, визначеної в такому податковому повідомленні-рішенні, протягом строків, встановлених цим Кодексом, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним. Керівник органу державної податкової служби зобов'язаний звернутися до суду з позовом про нарахування та сплату податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності.

Таким чином, право органів державної податкової служби, передбачене пп. 20.1.38 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, може бути реалізоване виключно як завершальний етап загальної процедури з визначення платнику податків податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін і лише у випадку відкликання податкового повідомлення-рішення, винесеного в порядку п. 39.15 ст. 39 цього Кодексу.

Тобто звернення податкового органу з позовом до платника податків про нарахування та сплату податкових зобов'язань в результаті застосування звичайних цін окремо від порядку, встановленого ст. 39 Податкового кодексу України, не допускається.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до п. 1 розділу ХІХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ст. 39 цього Кодексу набрала чинності лише з 01.01.2013 року.

Водночас з 01.01.2011 року є чинними інші норми Податкового кодексу України, які регулюють порядок визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків.

Зокрема, відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 58.1 ст. 58 цього Кодексу у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, відповідно до положень ст. ст. 54 і 58 Податкового кодексу України податковий орган повинен надіслати платникові податків податкове повідомлення-рішення, в якому буде визначено суму грошових зобов'язань, яка підлягає сплаті внаслідок порушення правил застосування звичайних цін у податковому обліку.

При цьому за умови нечинності до 01.01.2013 року положень ст. 39 цього Кодексу податкове повідомлення-рішення, винесене щодо платника податків за результатами застосування звичайних цін, не могло бути відкликане в разі його оскарження, в зв'язку з чим такі податкові повідомлення-рішення зберігали свою чинність після процедури адміністративного оскарження чи судового розгляду.

Відповідно суми грошових зобов'язань, визначені платнику податків таким податковим повідомленням-рішенням у випадку підтвердження у встановленому законодавством порядку їх правомірності, підлягатимуть обов'язковій сплаті до відповідного бюджету.

Враховуючи наведені вище обставин і положення Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що до 01.01.2013 року у податкових органів було відсутнє право звертатися з позовом до платника податків щодо нарахування та сплати податкових зобов'язань, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін.

При цьому, відповідно до п. 8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, до набрання чинності ст. 39 цього Кодексу застосовується п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що визначення податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін до 01.01.2013 року повинне було здійснюватись в загальному порядку, в зв'язку з чим податковий орган при встановленні порушень платником вимог законодавства щодо застосування звичайних цін повинен надіслати (вручити) такому платнику податкове повідомлення-рішення відповідно до норм ст. ст. 54, 58 Податкового кодексу України, а у випадку несплати платником податків суми грошового зобов'язання, визначеного у відповідному повідомленні-рішенні, узгодженому у встановленому порядку, відповідна сума підлягатиме стягненню як податковий борг.

В свою чергу, як зазначено вище, процедура, передбачена ст. 39 і пп. 20.1.38 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, може застосовуватися лише після 01.01.2013 року, а як вбачаться з матеріалів справи, Державна податкова інспекція в Миколаївському районі Львівської області звернулась до суду з даним позовом до ТзОВ «Кампен» у вересні 2011 року, тобто до цієї дати, в зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне згідно з ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час апеляційного провадження встановлено порушення, допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а саме судом була застосована норма законодавства - ст. 39 Податкового кодексу України, яка не була чинною на час подання позовної заяви і розгляду справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампен» задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2012 року у справі № 2а-9980/11/1370 за позовом Державної податкової інспекції в Миколаївському районі Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кампен» про стягнення коштів - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді В.В. Святецький

Т.І. Шинкар

Постанова складена в повному обсязі 22.12.2015 року