Справа № 2а-0770/3676/12
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/10073/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 червня 2013 року у справі за позовом Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Титан» до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ВКФ ТОВ «Титан» звернулося в суд з адміністративним позовом до Ужгородської МДПІ в Закарпатській області ДПС, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №000275/22-0/22104771, №000276/22-0/22104771 та №000277/22-0/22104771 від 7 грудня 2012 року, якими позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податку на прибуток" у розмірі 243 176 грн., збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податку на додану вартість" у розмірі 431 154 грн. та збільшено суму бюджетного відшкодування за платежем "податку на додану вартість" у розмірі 260 387 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ВКФ ТОВ «Титан» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що згідно акту документальної перевірки Ужгородської МДПІ №1447/22-0/22104771 від 26.11.2012 року «Про результати документальної виїзної планової перевірки ВКФ ТОВ «Титан» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.202 по 30.09.2012» . (абзац 8-9 арк.5, абз. 1 арк. 6) згідно даних бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість платника податків перед фізичною собою ОСОБА_1 станом на 01.04.2011 року становить 450 000 грн. В бухгалтерському обліку заборгованість по вищевказаному кредиту обліковується на бухгалтерському рахунку №602 «короткострокові кредити банку у валюті». Згідно даних бухгалтерського обліку ВКФ ТОВ «Титан» за перевіряємий період погашено заборгованість кредитору ОСОБА_1 в сумі 200 000 грн.

Відповідно до положень частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦК України.

За таких обставин, твердження Ужгородської МДПІ, що дані донарахування слід вважати сумою заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута і після закінчення строків давності як безповоротна фінансова допомога є помилковими.

Крім того апелянт зазначає, що згідно акту перевірки Ужгородської МДПІ №1447/22-0/22104771 від 26.11.2012 року податковим органом зроблено фактично висновок про нікчемність господарських відносин між ВКФ ТОВ «Титан» та ПП «Анілді» на основі інформації, що міститься в акті документальної позапланової перевірки від 28.05.2012 року № 1464/15-222/36007739 по взаємовідносинах ПП «Анілді» з ВКФ ТОВ «Титан», згідно якого у вказаного підприємства відсутні власні необхідні трудові та матеріальні ресурси і т.д. (арк. 13). Апелянт вважає, що посилання податкового органу на будь-які можливі порушення податкового законодавства з боку ПП «Анілді" (в т.ч. відсутність за юридичною адресою, відсутність основних фондів, недотримання податкової дисципліни) є безпідставними, оскільки при веденні податкового обліку та при відображенні у податкових деклараціях сум валового доходу позивач не повинен і не може знати та враховувати стан дотримання податкової дисципліни іншими платником податку. Норми чинного законодавства не передбачають права позивача здійснювати контроль за сплатою податків третіми особами, а також не встановлюють такого обов'язку за ним.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41 та 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, що посадовими особами відповідача за наслідками проведеної перевірки ВКФ ТОВ "Титан" складено акт № 1447/22-0/22104771 від 26.11.2012 року " Про результати документальної виїзної планової перевірки ВКФ ТОВ "Титан" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 30.09.2012 року.

За наслідками розгляду акту перевірки № 1447/22-0/22104771 від 26 листопада 2012 року Ужгородською МДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення № № 000275/22-0/22104771, № 000276/22-0/22104771 та № 000277/22-0/22104771 від 07 грудня 2012 року яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податку на прибуток" у розмірі 243 176 грн., збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податку на додану вартість" у розмірі 431 154 грн. та збільшено суму бюджетного відшкодування за платежем "податку на додану вартість" у розмірі 260 387 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності винесених податкових повідомлень-рішень № 000275/22-0/22104771, № 000276/22-0/22104771 та № 000277/22-0/22104771 від 07 грудня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджено доказами, які містяться у матеріалах адміністративної справи, що за договором відступлення права вимоги від 26.11.2008 року б/н, укладеного між ЗФ АКБ " Національний кредит" та фізичною особою ОСОБА_1. первісний заставодержатель АКБ "Нацональний кредит" передає новому кредитору ОСОБА_1 борг, який виник в результаті укладеного договору між первісним кредитором та ВКФ "Титан", що іменується як боржник.

Між позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір б/н від 26.11.2008 року, про зміну порядку виконання кредитної лінії № 191/3-07 від 26.11.2007 року, згідно якого позивач зобов'язується погасити суму кредиту наступним чином: - 1 квартал 2009 р. до 31.03.2009 року у розмірі 100 000 грн.; - 2 квартал 2009 р. до 30.06.2009 року у розмірі 200 000 грн.; - 3 квартал 2009 р. до 30.09.2009 року у розмірі 200 000 грн. Згідно даних бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість перед фізичною особою ОСОБА_1 станом на 01.04.2011 року становить 450 000 грн.

Згідно даних бухгалтерського обліку ВКФ ТОВ "Титан" за перевіряємий період погашено заборгованість кредитору ОСОБА_1 в сумі 200 000 грн. В бухгалтерському обліку заборгованість по вищевказаному кредиту обліковується на бухгалтерському рахунку № 602.

Станом на 30.09.2012 року кредиторська заборгованість становить 250 000 грн. За результатами перевірки встановлено, що ВКФ "Титан" порушив терміни вимоги укладеного договору, та у вказаний термін не повернуто позику ОСОБА_1

Відповідно до п.135.5.4. п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають «вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи».

Відповідно до п. п. 14.1.257 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України сума заборгованості, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, вважається безповоротною фінансовою допомогою та згідно з вимогами п. п. 135.5.4 ,5ст. 135 Податкового кодексу України включається до складу інших витрат.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки кредиторська заборгованість по фізичній особі ОСОБА_1 - в сумі 250000 грн., яка виникла станом на 30.09.2009 є протермінована та не включена ВКФ ТОВ «Титан» у доходи за 3 квартал 2012, то на підставі вимог п. п. 14.1.257 п. 14.1. ст. 14, п. п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового Кодексу України податковим органом правомірно збільшено доходи підприємства за 3 квартал 2012 року в сумі 250000 грн.

Поряд з з отриманими кредитами ВКФ ТОВ «Титан» надає безвідсоткову позику ТОВ «Кронов» згідно укладеного договору від 30.09.2011 року б/н.

У вищевказаному договорі безпроцентної позики зазначено, що мета надання позики позичальнику - погашення заборгованості по кредитному договору укладеному між ПАТ Фольксбанк» та ТОВ «Кронов» № КР 28336 від 08.12.2007 року.

Згідно даних бухгалтерського обліку ВКФ ТОВ «Титан» надано позику за перевіряємий період позичальнику ТОВ «Кронов» у загальній сумі: 1083426,76 грн., в т.ч. 30.09.2011 року-143000 грн., 05.10.2011 року - 30236,61 грн., 05.10.2011 року-5666,61 грн., 05.10.2011 року -178911,44 грн., 05.10.2011 року- 730362,71 грн., 31.01.2012 року-250,0 грн.

За перевіряємий період ТОВ"Кронов" погашено суму ВКФ ТОВ "Титан" в сумі 67654,32 грн. ( а.с.138). ВКФ ТОВ "Титан" надану позику ТОВ "Кронов" обліковує на бухгалтерському рахунку № 3772 "Розрахунки з іншими дебіторами". Станом на 30.09.2012 року сума неповернутої позики становить 1020772,44 грн. ( а.с.138).

За перевіряємий період перевіркою нараховані умовні відсотки на неповернуту позику позичальником ТОВ "Кронов" у загальну суму 80537 грн. ( а.с.75 ), в тому числі 4 кв. 2011 року - 20289 грн., 1 кв. 2012 - 20887 грн., 3 кв. 2012 - 19368 грн., у зв'язку з чим контролюючим органом правомірно збільшено дохід у сумі 80 537 грн.

Таким чином, на підставі вищенаведеного та враховуючи вимоги п. п. 14.1.257, п. 14.1. ст. 14, п. 137.10 ст. 137 ПК України суд прийшов до переконання, що перевіркою правомірно збільшено дохід у загальній сумі 80537 грн.

Крім того, ВКФ "Титан" укладено кредитний договір від 29.09.2011 року № КU 015452 з ПАТ "Фольксбанк", щодо надання коштів в сумі 69500 Євро та 378911, 44 грн.

Позивачем не спростовано той факт, що отриманий кредит від ПАТ "Фольксбанк" ВКФ "Титан" не використовував у господарській діяльності, а надав кредит позичальнику ТОВ "Кронов". Нараховані відсотки по кредиту ( кредитний договір 29.09.2011 року) отримано від даного банку не пов'язані із господарською діяльністю підприємства та не спрямовані на отримання доходів.

Таким чином, на підставі вимог п. п. 4.1.27, п. п. 14.1.36 п. 14.1, ст. 14 ПК , п. п. 141.1.ст. 141 ПК України відповідачем зменшено витрати ТОВ "Титан" за перевірений період на загальну суму 68 614 грн, в т.ч. 4 кв.2011 року - 15 510 грн, 1 кв.2012 року -21712 грн, ІІ кв.2012 року 18 292 грн., 3 кв. 2012 року - 13100 грн. Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.04.2011 року по 30.09.2012 року встановлено його заниження всього в сумі 201 390 грн.

З матеріалів справи також видно, що в ході проведення перевірки встановлені значні порушення у взаємовідносинах з ПП "Анілді" в травні, червні, липні та серпні 2011 року.

Так, ВКФ у формі ТОВ "Титан ЛТД" укладено з ПП "Анілді" договір поставки № 05/1 від 05.05. 2011 року щодо купівлі - продажу товарів, номенклатура (код, найменування), ціна товару по яких вказується у заявці покупця. Загальна сума договору складається згідно із сум, вказаних у видаткових накладних.

Для підтвердження цих господарських відносин позивачем надано рахунки-фактури, податкові накладні, видаткові та товаро-транспортні накладні.

Проте, у товаро-транспортних накладних не ідентифіковано підпис отримувача, номера накладних не відповідають номерам, які зазначені у видаткових накладних, не зазначено назву перевізника, тобто їх неможливо ідентифікувати.

Законом України "Про автомобільний транспорт" та п.11 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Мінтрансу від 14.10.1997 року № 363, визначено, що ТТН є обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажу автомобільним транспортом та це юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху його переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки, позивач скористався правом оформлення ТТН, то оформляючи товарно-транспорті накладі та пред'явивши такі контролюючому органу по Договору поставки № 05/1 ВКФ ТзОВ "Титан ЛТД" із ПП "Анілді", повинен був чітко дотримуватися вказаних вимог при складанні ТТН.

Невідповідність даних, які містяться в товарно-транспортних накладних за 10 травня 2011 року, 19 травня 2011 року, червень 2011 року, неможливість фактичного здійснення ПП «Анілді» господарських операцій через відсутність майна інших матеріальних і трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів вірно розцінено судом першої інстанції такими обставинами, що стверджують неналежний облік ТТН, та викликають сумнів у реальності господарської операції.

Вказані обставини не спростовані позивачем, а відтак податковим органом обгрунтовано на підставі вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України зменшено податковий кредит на загальну суму 47510 грн., в тому числі травень 2011 року 26 653 грн., червень 2011 року 20857 грн. та згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України зменшено витрати по придбанню ТМЦ у загальній сумі 476451 грн., в тому числі, у 2 кварталі 2011 року 237 546 грн, 3 кв. 2011 року - 238 905 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо неправомірності висновків податкового органу про нікчемність правочину між відповідачем та ПП "Анілді", з підстав відсутності майна та інших матеріальних і трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів у ПП "Анілді", оскільки у позивача немає обов'язку перевіряти наявність таких ресурсів при укладенні договору.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що стаття 228 ЦК України не містить такої підстави для визнання правочинів нікчемними, як відсутність у сторони договору необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутність власних основних фондів, виробничих активів, недостатність технічного персоналу, як про це зазначає відповідач. Відсутність в суб'єкта господарювання відповідних ресурсів для здійснення операцій не може бути достатнім підтвердженням неможливості ведення підприємницької діяльності таким суб'єктом, так як законодавство не встановлює обмеження щодо використання суб'єктом господарювання у своїх діяльності лише власних основних засобів.

Відповідно до частині 1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності). У зв'язку з цим суд зазначає, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку.

Поряд з тим, позивач не довів перед судом належними та допустимими доказами неправомірність дій податкового органу щодо висновку про нереальність господарських операцій з ПП «Анілді».

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.41, 160, 195, 196, 198 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Титан" залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 червня 2013 року у справі №2а-0770/3676/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук