Справа № 826/12625/14
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/6276/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В.,

секретар Борілло Ю.В.,

за участю представника Генерального прокурора України Яговдіка С.М., представника відповідача Токмакова О.С., представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника Генерального прокурора України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015р. у справі за позовом Заступника Генерального прокурора України до Міністра оборони України, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання дій протиправними, скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2014 року Заступник Генерального прокурора України звернувся до суду з позовом до Міністра оборони України, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання відмови щодо скасування наказів від 27.09.2013р. № 321 та від 05.02.2013р. № 20 (по особовому складу) такою, що суперечить вимогам закону, скасування наказу від 27.09.2013р. № 321 в частині прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу з присвоєнням військового звання "полковник" солдату запасу ОСОБА_6 та наказу від 05.02.2013р. № 20 (по особовому складу) в частині призначення ОСОБА_5 на посаду заступника директора департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, зобов'язання Міністра оборони України вирішити питання про відповідальність службових осіб, з вини яких допущено порушення закону при виданні вищевказаних наказів та відхиленні подання Заступника Генерального прокурора України.

В обґрунтування позову посилався на те, що в зв'язку з виявленням порушень закону при виданні вищевказаних наказів було внесено подання про скасування цих наказів, проведення службового розслідування за фактами порушення законодавства під час підготовки та видання наказів, а також притягнення до відповідальності винних посадових осіб. Проте, відповідач проігнорував факт видання оспорюваних наказів його попередником з порушенням законодавства та відхилив подання прокурора.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2014р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015р., в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Заступник Генерального прокурора України з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Заступником Генерального прокурора України внесено подання від 21.07.2014р. №10/2/1-26692-14 "Про скасування наказів Міністра оборони України від 27.09.2013р. № 321 та від 05.03.2013р. № 20".

Вказане подання мотивовано тим, що наказом Міністра оборони України від 27.09.2013р. № 321 солдату запасу ОСОБА_6 присвоєно військове звання "полковник", чим порушено ст. ст. 20, 5 Закону України "Про військовий обов'язок та військову службу" та п. 50 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008 (далі - Положення). Крім того, вказано, що наказ Міністра оборони України від 05.03.2013р. № 20 (по особовому складу) прийнято з порушенням законодавства щодо кваліфікаційних вимог державних службовців, оскільки на час прийняття оскарженого наказу ОСОБА_5 не мав відповідного стажу роботи за фахом для зайняття такої посади згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.2011р. №1001.

За результатами розгляду подання Заступника Генерального прокурора України від 21.07.2014р. №10/2/1-26692-14 Міністр оборони України листом від 02.08.2014р. №220/5938 повідомив про неможливість виконання вимог зазначеного подання, оскільки звільнення з роботи шляхом скасування наказу про прийняття на роботу буде порушенням норм Кодексу законів про працю України. Крім того, вказав на правомірність присвоєння військового звання ОСОБА_6 в порядку переатестації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

В ст. 23 цього Закону встановлено, що подання - це акт реагування прокурора на виявлені порушення закону з вимогою (вимогами) щодо: усунення порушень закону, причин та умов, що їм сприяли; притягнення осіб до передбаченої законом відповідальності; відшкодування шкоди; скасування нормативно-правового акта, окремих його частин або приведення його у відповідність із законом; припинення незаконних дій чи бездіяльності посадових і службових осіб.

Правилами вказаної статті передбачено право прокурора звернутися до суду у разі відхилення подання в цілому чи частково.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що наказ 27.09.2013р. № 321 прийнято відповідачем правомірно, оскільки солдату запасу ОСОБА_6 присвоєно військове звання "полковник" в порядку переатестації, при цьому суди зауважили що, позбавлення військового звання шляхом скасування наказу про присвоєння військового звання не передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком судів в цій частині позовних вимог, виходячи з наступного.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов'язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Відповідно до пункту 71 Положення військовозобов'язаним, які мають спеціальні звання або класні чини, в разі їх прийняття на військову службу в Збройні Сили України присвоюються військові звання в порядку переатестації з урахуванням їх спеціальних звань або класних чинів, рівня освіти, досвіду служби та відповідності посаді, на яку їх призначено.

Як встановили суди, наказом Міністра оборони України від 27.09.2013р. № 321 з солдатом запасу ОСОБА_6 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України строком на 5 років, ОСОБА_6 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, призначено директором департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України та присвоєно військове звання "полковник" в порядку переатестації.

Постановою Президії Верховної Ради України від 29.06.1992р. №2517-ХІІ встановлені співвідношення між класними чинами працівників прокуратури України і військовими званнями. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що класний чин "старший радник юстиції" (який мав позивач до прийняття на військову службу) співвідноситься до військового звання "полковник".

Пунктом 3.20 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджену наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. № 170, передбачено, що військовозобов'язані, які мають спеціальні звання або класні чини, можуть прийматись на військову службу за контрактом до Збройних Сил України з переатестуванням у військовому званні з урахуванням їх рівня освіти, досвіду служби, стану здоров'я та відповідності посаді, на яку їх буде призначено наказом Міністра оборони України.

На засіданнях комісій визначається відповідність спеціального звання, класного чину, рівня підготовки і досвіду військовозобов'язаного військовому званню і військовій посаді, на яку його можливо прийняти на військову службу. При визначенні відповідності військове звання не повинно бути вищим спеціального звання чи класного чину, а також штатної категорії військової посади, на яку буде здійснено призначення.

З огляду на те, що Вища атестаційна комісія Міністерства оборони України, (Протокол № 7 від 13.09.2013р.) дійшла висновку про відповідність класного чину "старший радник юстиції" рівню підготовки і досвіду військовозобов'язаного ОСОБА_6 військовому званню "полковник" та військовій посаді, на яку його планувалось призначити, а тому наказ відповідача від 27.09.2013р. № 321 в частині присвоєння ОСОБА_6 звання "полковник" в порядку переатестації прийнято правомірно.

Щодо позовних вимог про скасування наказу Міністра оборони України від 05.03.2013р. № 20, яким ОСОБА_5 призначено на посаду заступника директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України слід зазначити наступне.

Згідно із п. 6 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Міністр затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату міністерства, призначає на посади та звільняє з посад їх керівників і заступників керівників, працівників патронатної служби міністра.

Відповідно до пункту 9 Порядку утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах центральних органах виконавчої влади, їх територіальних бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постанов Міністрів України від 28.09.2011 № 1001 передбачено, що на посаду керівника підрозділу призначається особа, яка має економічну або юридичну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра або спеціаліста та стаж роботи на керівних посадах на державній службі за фахом не менш як п'ять років.

Довідником типових професійно-кваліфікаційних характеристик посад державних службовців, затвердженого наказом Нацдержслужби України від 13.09.2011р. № 11 передбачено, що посада заступника директора має наступні кваліфікаційні вимоги, а саме: стаж роботи за фахом у державній службі на керівних посадах чи на керівних посадах не менше З років або стаж роботи в інших сферах управління не менше 5 років.

Крім того, посадовою інструкцією заступника директора згадуваного Департаменту визначено кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта відповідного професійного спрямування. Стаж роботи за фахом у державній службі на керівних посадах чи на керівних посадах не менше 3 років або стаж роботи в інших сферах управління не менше 5 років.

Як встановили суди та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 пройшов стажування на посаді заступника директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України у період з 29.01.2013р. по 11.02.2013р. На час призначення на посаду мав вищу економічну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціальністю облік і аудит та стаж роботи на державній службі 03 роки 10 місяців 21 день. При цьому ОСОБА_5 мав лише 1 рік стажу роботи на керівних посадах в приватних та комунальних підприємствах, а стажу роботи на державній службі на керівних посадах взагалі не мав.

Вирішуючи спір, суди дійшли висновку про те, що на час видання спірного наказу ОСОБА_5 не відповідав кваліфікаційним вимогам вказаної посади. Аналогічні висновки містяться також в листі Міністра оборони України від 02.08.2014р. №220/5938 та в акті службового розслідування від 21.04.2013р.

Втім, дійшовши до такого висновку, суди правильно зазначили про неможливість скасування зазначеного наказу, оскільки законодавством не передбаченого такого способу звільнення особи як скасування наказу про призначення на посаду, крім того, при прийнятті на роботу відповідачу було відомо про невідповідність ОСОБА_5 кваліфікаційним вимогам.

При цьому суди обґрунтовано послались на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в ухвалі від 21.10.2009р., за змістом якої особа не може бути звільнена з роботи через невідповідність кваліфікаційним вимогам, тому що роботодавцю про таку невідповідність було відомо й раніше - при прийнятті працівника на роботу.

За вказаних обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ним рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Заступника Генерального прокурора України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2014р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута з підстав, у строк та в порядку, визначених ст.ст. 235 - 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді Пасічник С.С.

Швець В.В.