Справа № 2-а-2692/10
Суддя: Цвіркун О.С.
Дата ухвалення: 2010-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2а-2692/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі:

головуючого судді Цвіркуна О.С.,

при секретарі Власюк О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної автомобільної інспекції в м. Рівне про визнання незаконною та скасування Постанови в справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2010 року серії ВК №114979, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу Державної автомобільної інспекції в м. Рівне про визнання незаконною та скасування Постанови в справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2010 року серії ВК №114979.

В адміністративному позові просив суд: визнати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2010 року серії ВК №114979 - незаконною та скасувати, провадження по справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП.

Позивач в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про дату та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату та час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів

Суд, всебічно дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 09 червня 2010 року, о 06 год. 17 хв., інспектором РР ДПС ВДАІ м. Рівне ОСОБА_2, було винесено постанову серії ВК №114979 від 09.06.2010 року та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів не поширюються на публічно-правові справи: про накладення адміністративних стягнень, тобто ці справи підлягають розгляду у судах загальної юрисдикції у порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно до ст. 288 КУпАП Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказуванняправомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В Постанові в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ч. 1 ст. 12-1 інспектор зазначає, що водій керував транспортним засобом порушив правила перевезення пасажирів, перевозив понад максимальну кількість пасажирів, передбаченою технічною характеристикою транспортного засобу.

Так, згідно ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни його за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, відповідно до п. 21.1 ПДР України дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення. Правила дорожнього руху конкретизують вимоги до пасажирів, які повинні сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) у призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування (розділ 5, пункт 5.2. «а»), і посилюють вимоги до їх перевезення - дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцями для сидіння в кількості, передбаченій технічною характеристикою, так щоб вони не заважали водію керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення. При цьому і Правила перевезення пасажирів і Правила дорожнього руху визначають , що транспортні засоби, що використовуються для перевезення пасажирів повинні відповідай вимогам безпеки, охорони праці та екології, державним стандартам, мати відповідну ліцензійну картку, знаходиться в належному технічному і санітарному стані і бути укомплектованими відповідно до вимог Правил дорожнього руху (вогнегасник, аптечка тощо). Безпечне перевезення пасажирів, у першу чергу, залежить від водія. Тому водій, перед тим, як почати рух із пасажирами, повинен переконатися в тому, що пасажири зайняли призначені для них місця і що виконані інші умови, які забезпечують безпеку руху, що передбачені цим пунктом Правил. Що стосується номінальної пасажиромісткості, то вона передбачена технічною документацією на транспортний засіб заводом виготовлювачем.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що ПДР України не порушував, оскільки технічними характеристиками його транспортного засобу марки «Фольксваген ЛТ 35» д.н.з. НОМЕР_1, який призначений для перевезення пасажирів, передбачено право перевозити пасажирів, які стоять. Що дозволено у міських перевезеннях. Інспектор, зазначає у Постанові, що водій здійснював маршрутне перевезення пасажирів по місту за маршрутом №58. На підтвердження даного факту позивач надає, до позовної заяви копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА №670617.

З дослідженого Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА №670617, вбачається, що транспортний засіб марки «Фольксваген ЛT 35» д.н.з. НОМЕР_1, має тип автобус - D пасажирський, а п. 21.1 ПДР України дозволяє перевезення пасажирів, що стоять, тобто позивач не порушив п. 21.1 ПДР України, що виключає зі складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП його субєктивну сторону, тобто вину.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення до адміністративної відповідальності можливо лише при наявності в її діях складу адміністративного проступку. Під складом адміністративного правопорушення розуміється сукупність ознак, що утворюють діяння. У ньому розрізняють таких чотири елементи: обєкт адміністративного проступку; обєктивна сторона проступку; субєкт адміністративного проступку; субєктивна сторона проступку. Усі вказані ознаки складу адміністративного проступку представляють собою одне ціле. Наявність даних ознак є обовязковою для кваліфікації певного діяння в якості адміністративного правопорушення. Якщо хоча б одна із них відсутня, то вказане діяння не може вважатися адміністративним правопорушенням.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того слід зазначити, дії субєкта владних повноважень суперечать вимогам Розпорядження від 21.05.2009 року №466 МВС України «Про організацію роботи підрозділів ДАІ з профілактики правопорушень із застосуванням засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» 1.6 виключити випадки складання відносно водіїв транспортних засобів адміністративних протоколів без доведення їхньої вини чи достатніх доказів допущення ними порушень ПДР.

Докази, зібрані інспектором на докази вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні взагалі відсутні та зважаючи на конституційне право презумпції невинуватості суд вважає, що вина його не доведена, а у його діях відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративнеправопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд, оцінивши всі обставини справи у їх сукупності, приходить до переконання, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а докази вини вчинення правопорушення ОСОБА_1 - відсутні.

Оскільки, стаття 247 КУпАП передбачає, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення, тому провадження по справі слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 251, 268, 272, 280, 287, 288, 289 КУпАП, ст. 17, 71, 112, 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу Державної автомобільної інспекції в м. Рівне про визнання незаконною та скасування Постанови в справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2010 року серії ВК №114979 - задоволити.

Визнати Постанову в справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2010 року серії ВК №114979 - незаконною та скасувати.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-2 КУпАП - закрити у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Рівненського міського суду О.С. Цвіркун