Справа № 802/4177/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 січня 2016 р. Справа № 802/4177/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у м.Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування протиправності дій відповідача щодо повернення виконавчого листа без виконання позивач посилається на положення про Державну казначейську службу України, затверджене постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 15 квітня 2015 року №215, де зазначено, що відповідач для покладених на нього завдань має право в установленому порядку: одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та посадових осіб, фізичних осіб-підприємців, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи та матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань. Крім того, позивач зазначає, що вся необхідна інформація була надана відповідачу у заяві про прийняття виконавчого документа на виконання від 22.12.2015.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, однак через канцелярію суду надали заяви (вх.213 від 06.01.2016 та вх.316 від 06.01.2016) про розгляд справи в порядку письмового провадження. Крім того, представник відповідача подала письмові заперечення. Обґрунтовуючи правомірність дій щодо повернення позивачу виконавчого листа, представник відповідача посилається та те, що виконавчий лист №127/10445/14-а від 23.01.2015 не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у виконавчому листі від 16 червня 2014 року по справі № 127/10445/14-а індивідуальний ідентифікаційний номер стягувана та код ЄДРПОУ боржника відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на вказані вимоги КАС України, враховуючи клопотання представників сторін, суд дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду справи у порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2014 року задоволено позов позивача до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення недооплачуваної щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Дане рішення набрало законної сили 16 жовтня 2014 року відповідно до постанови колегії суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року змінено спосіб і порядок виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області по адміністративній справі №127/10445/14-а за позовом ОСОБА_1, шляхом стягнення з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 6 567,86 грн.

22 грудня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 23 січня 2015 року по справі №127/10445/14-а. У заяві позивач зазначила свої банківські реквізити, у тому числі свій ідентифікаційний номер та код ЄДРПОУ боржника.

24 грудня 2015 року Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області направило позивачу лист за вих.02.17/3512 про повернення документів, мотивуючи це тим, що виконавчий лист №127/10445/14-а від 23.01.2015 року не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, у виконавчому листі відсутні індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та код ЄДРПОУ боржника.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження". рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржника, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету ОСОБА_2 України № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до п.24 Порядку № 845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п.6 Порядку.

Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового звязку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа, який підтверджує

перерахування коштів до відповідного бюджету.

Пунктом 2 Порядку № 845 визначено, що виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо правомірності дій про повернення позивачу виконавчого листа, суд враховує таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону, у виконавчому документі зазначаються, зокрема, ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

У поданому позивачем на виконання виконавчому листі №127/10445/14-а від 23.01.2015 дійсно відсутні індивідуальний ідентифікаційний номер стягувана та код ЄДРПОУ боржника. Поряд з цим, відповідач як субєкт владних повноважень уповноважений на виконання рішень судів за законом України "Про виконавче провадження" (ч. 2 ст. 3).

Відповідно до п. 3 ч. 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, поясненим, довідки, іншу інформацію. Крім того, пунктом 1 ч. 6 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 15 квітня 2015 року № 215, визначено, що казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку; одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежне від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців, а також громадян та їх об'єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Як встановлено, фактично уся інформація відповідачем була отримана із заяви про прийняття виконавчого документа на виконання від 22.12.2015.

Таким чином, відповідач мав усі можливості прийняти виконавчий лист по справі № 127/10445/14-а від 23.01.2015 на виконання у визначеному законом порядку.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицію, зазначеною у постанові від 25 червня 2014 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України.

Так, Верховний Суд України вказав, що частина 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи).

Разом із тим, як зазначив Верховний Суд України, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача може самостійно одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тобто, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника, на думку Верховного Суду України, не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до вимог частини другої 2 статті 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Правовідносини у справі, яку переглядав Верховний Суд України, є подібними тим, котрі виникли між сторонами у цій справі.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій Управління державної казначейської служби України у м.Вінниці щодо повернення виконавчого листа по справі №127/10445/14-а від 23.01.2015 року без виконання підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача прийняти на виконання виконавчий лист по справі № 127/10445/14-а від 23.01.2015 року суд зазначає таке.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_2 Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про прийняття виконавчого листа до виконання за своєю правовою природою є дискреційним.

У Постанові від 21 жовтня 2010 року №П-278/10 Вищий адміністративний суд України зазначає, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 № 21-87а13.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження відповідача щодо прийняття на виконання виконавчого листа, а також зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень вчиняти певні дії чи приймати рішення за умови настання чи встановлення певних обставин.

Водночас частина 2 статті 11 КАС України передбачає можливість для суду вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці () повторно розглянути заяву про прийняття на виконання виконавчого листа по справі №127/10445/14-а від 23.01.2015 року з урахуванням висновків суду.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд керується нормами п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не довів свою правову позицію щодо правомірності оскаржуваних дій.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд виходив з такого.

Зважаючи на те, що позов задоволено частково, за правилами пункту 3 частини 1 (з урахуванням вимог ч. 1 ст. 94 КАС України) статті 94 КАС України з Державного бюджету України на користь позивача необхідно присудити судові витрати у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 122, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління державної казначейської служби України у м.Вінниці код (( щодо повернення виконавчого листа по справі №127/10445/14-а від 23.01.2015 року без виконання.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття на виконання виконавчого листа по справі №127/10445/14-а від 23.01.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці () за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович