Справа № 807/1502/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 січня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1502/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

за участі секретаря судового засідання Пирожук Н.П.

за участю сторін:

позивача - не зявився;

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 04 січня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 11 січня 2016 року.

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовною заявою ОСОБА_3 до Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України, якою просив суд: стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки з 27 грудня 2011 року по 15 липня 2015 року розрахунку при звільненні у розмірі 210910,14 грн.; стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку порушенням термінів її виплати та стягнення збитків з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4904,88 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн..

Позовні вимоги мотивовані наступним. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року змінений позов ОСОБА_3 до Чопської митниці та Державної митної служби України про скасування розпорядження і наказу та поновлення на службі задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу Державної митної служби України від 26 травня 2010 року № 916-к в частині припинення з 26 травня 2010 року перебування ОСОБА_3 на державній службі в митних органах України відповідно до статті 30 частини 1 пункту 6 Закону "Про державну службу". Поновлено ОСОБА_3 на державній службі в Державній митній службі України на посаді начальника сектору відділу митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 2 митного поста "Тиса" Чопської митниці та зобовязано ОСОБА_2 Державної митної служби України видати відповідний наказ. Згідно з наказом ДМСУ № 2703-к від 27 грудня 2011 року ОСОБА_3 було поновлено на посаді начальника сектору митного оформлення № 1 відділу митного оформлення № 2 митного поста "Тиса" Чопської митниці з 27 травня 2010 року. Згідно наказу Чопської митниці № 1757-к від 27 грудня 2011 року у звязку із станом здоровя, за угодою сторін, відповідно до статті 36 пункту 1 КЗпП України ОСОБА_3 було звільнено. В той же день було проведено розрахунок, але як зазначає позивач, не у повному обсязі. Позивач зазначає, що йому було виплачено лише компенсацію за 71 календарний день невикористаної відпустки. Позивач вважає, що при його звільненні 27 грудня 2011 року відповідачем повинна була бути виплачена заробітна плата за час вимушеного прогулу, тобто за період з 26 травня 2010 року до його поновлення 27 грудня 2011 року. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року, що ухвалена в адміністративній справі № 2а-2480/10 скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2013 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року скасовано, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року залишено в силі. 20 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою про стягнення із Закарпатської митниці ДФС як правонаступника Чопської митниці Міндоходів, заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 27 травня 2010 року по 26 грудня 2011 року у сумі 95384,88 грн.. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року уточнена позовна заява була задоволена повністю. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року залишена без змін.15 липня 2015 року Закарпатська митниця ДФС (правонаступник Чопської митниці Міндоходів), перерахувала на картковий рахунок позивача 74327,24 грн. (з врахуванням утриманих обовязкових платежів до бюджету), тобто, як зазначає позивач, відповідачем 15 липня 2015 року проведений з ним повний розрахунок за час вимушеного прогулу згідно постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року. Позивач зазначає, що відповідно до статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач вказує, що на момент його звільнення 27 грудня 2011 року з ним не було проведено повного розрахунку (виплата всіх належних йому сум) за весь час існування трудових відносин між ним та роботодавцем, а саме з 27 травня 2010 року по 26 грудня 2011 року. Таким чином, на думку позивача, у звязку із вказаною затримкою та відповідно до статті 117 КЗпП України роботодавець зобовязаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що на день повного розрахунку 15 липня 2015 року становить 210931,14 грн.. Крім того, позивач з посиланням на статтю 34 Закону України "Про оплату праці" та статтю 95 частину 5 КЗпП України просить стягнути 4904,88 грн. як заборгованість за невиплачену заробітну плату з урахуванням індексу інфляції. Також позивач просить стягнути 100000 грн. як компенсацію заподіяної моральної шкоди. Позивач, зокрема вказав на те, що дії відповідача щодо невиплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування позивача та членів його сімї, змусило наймати юристів для звернення до суду за захистом своїх порушених прав та майже чотири роки поневірянь по судах, з метою отримання законних коштів, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану.

Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, що наведені у позовній заяві, просив суд даний адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Зокрема представник позивача пояснив суду, що відповідач при звільненні позивача за угодою сторін 27 грудня 2011 року зобовязаний був виплатити кошти позивачеві як компенсацію за час вимушеного прогулу з дати його протиправного звільнення 26 травня 2010 року до дня поновлення на роботі 27 грудня 2011 року. У звязку з тим, що зазначені кошти були виплачені позивачеві за рішенням суду лише 15 липня 2015 року, то у позивача наявне право на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Представник відповідача проти позову заперечив, подавши свої письмові заперечення (а.с.а.с. 44, 45). Зокрема, представник відповідача пояснив, що дії Чопської митниці, які мають відношення до предмета спору даної адміністративної справи є правомірними. Під час розгляду адміністративної справи про поновлення на роботі позивача за № 2а-2480/10/0770 позивач заявив клопотання щодо залишення без розгляду його вимоги про стягнення з Чопської митниці заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2010 року по день поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року, що ухвалена в адміністративній справі № 2а-2480/10/0770, якою поновлено позивача на раніше займаній посаді виконано 27 грудня 2011 року. В цей же день позивача було звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до статті 36 пункту 1 КЗпП України. При звільненні позивача із ним був проведений повний розрахунок, зокрема виплачені всі належні йому кошти, а саме виплачено компенсацію за 71 календарний день невикористаної щорічної відпустки, а також оплачено робочий день 27 грудня 2011 року. 27 грудня 2011 року позивачеві було видано належним чином оформлену трудову книжку.

Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх належними та допустимими доказами суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року, що ухвалена в адміністративній справі № 2а-2480/10/0770 задоволено змінений позов ОСОБА_3. Визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу Державної митної служби України від 26 травня 2010 року № 916-к в частині припинення з 26 травня 2010 року перебування на державній службі в митних органах України відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_3. Поновлено на державній службі в Державній митній службі України ОСОБА_3 на посаді начальника сектора відділу митного оформлення 1 відділу митного оформлення 2 митного поста "Тиса" Чопської митниці та зобовязано ОСОБА_2 Державної митної служби України видати відповідний наказ. Допущено негайне виконання постанови суду про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника сектора відділу митного оформлення 1 відділу митного оформлення 2 митного поста "Тиса" Чопської митниці (а.с.а.с. 46-48).

З аналізу вказаної вище постанови суду видно, що позивач в процесі судового розгляду справи, збільшував позовні вимоги та, крім іншого, просив суд стягнути з Чопської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2010 року по день поновлення на роботі; також просив суд стягнути солідарно з Державної митної служби України та Чопської митниці на його користь завдану моральну шкоду в сумі пять тисяч гривень. В подальшому, в ході судового розгляду справи позивач подав суду клопотання відповідно до статті 137 КАС України про зменшення позовних вимог, викладених у пунктах 4 та 5 заяви про збільшення позовних вимог, дане клопотання приєднане судом до матеріалів справи та продовжено слухання справи з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с.а.с. 46, 49 (на звороті)).

27 грудня 2011 року Державною митною службою України, на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року у справі № 2а-2480/10/0770, прийнято наказ № 2703-к "По особовому складу митних органів", яким поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника сектору митного оформлення 2 відділу митного оформлення 2 митного поста "Тиса" Чопської митниці з 27 травня 2010 року (а.с. 18 (на звороті)).

Постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року, що ухвалена в адміністративній справі № 2а-2480/10/0770, була скасована відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року та у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.а.с. 49-52).

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 р. скасовано, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Чопської митниці Державної митної служби України про скасування наказу та поновлення на роботі залишено в силі (а.с 18 (на звороті)).

Відповідно до статті 72 частини 1 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

03 березня 2015 року відповідно до постанови Закарпатського окружного адміністративного суду, що ухвалена в адміністративній справі за № 807/962/14, з Чопської митниці Міндоходів на користь позивача стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 травня 2010 року по 26 грудня 2011 року у сумі 95384,88 грн. (а.с.а.с. 18, 19).

Відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2015 року постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2015 року, що ухвалена в адміністративній справі за № 807/962/14 залишена без змін (а.с.а.с. 20, 21).

Відповідно до виписки по картковому рахунку: 538993, кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 згідно рішення суду 807/962/14/2015 перераховано 15 липня 2015 року (а.с.а.с. 23, 26).

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Для застосування норми статті 117 КЗпП України необхідним є наявність факту невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Тобто виплати при звільненні визнаються витратами того періоду, у якому виникають зобовязання за такими виплатами. Та ці виплати повинні виникати у звязку з виконанням працівником своїх трудових обовязків.

Відповідно статті 235 частин 1 та 2 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином суд вважає, що зобовязання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникає у роботодавця з рішення органу, який розглядав трудовий спір.

Ухвалюючи 28 вересня 2011 року постанову, якою позивача поновлено на раніше займаній посаді, Закарпатський окружний адміністративний суд (орган, який розглядав трудовий спір) не вирішив питання про виплату працівникові (ОСОБА_3) середнього заробітку за час вимушеного прогулу оскільки позивач відкликав такі вимоги.

Судом встановлено, що позивачем лише у 2014 році поставлено питання щодо стягнення на його користь з Чопської митниці Міндоходів заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 27 травня 2010 року по 26 грудня 2011 року у сумі 95384,88 грн.. Таке рішення було виконане відповідачем 15 липня 2015 року після постановлення Львівським апеляційним адміністративним судом відповідної ухвали.

При звільненні позивача 27 грудня 2011 року за угодою сторін у відповідача не існувало законодавчо встановленого обовязку або обовязку, встановленого рішенням суду, щодо виплати позивачеві заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 27 травня 2010 року по 26 грудня 2011 року.

Крім того, суд зауважує, що заробітна плата за час вимушеного прогулу не є в розумінні статті 116 КЗпП України сумою, яка належить до виплати при звільненні працівника.

Відповідно до статті 8 частини 2 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 квітня 2010 року, що ухвалено у справі "Меньшакова проти України" (Case jf Venshakova v. Ukraine) (заява № 377/02) вказав, зокрема, наступне. "… 56. Незважаючи на відмінності в результатах проваджень проти СМЗ та СМСК виявляється, що доводи заявниці не було прийнято судами. Зокрема, рішення суду від 15 червня 1999 року та 26 листопада 2003 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог заявниці ґрунтувалися на тому, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю могла вимагатись заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати рішеннями від 8 липня 1997 року та 25 травня 1998 року та що тримісячний строк для вчинення процесуальних дій розпочався з цих дат (див., зокрема, пункт 15 вище). З прийняттям цих рішень статті 116 та 117 Кодексу законів про працю більше не застосовуються у справі заявниці, а зобовязання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобовязання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. 57. У звязку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У звязку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. 65. З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема, стаття 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду."

Таким чином у задоволенні позовної заяви в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки з 27 грудня 2011 року по 15 липн6я 2015 року розрахунку при звільненні у розмірі 210910,14 грн. необхідно відмовити.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивач також просив суд: "стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку порушенням термінів її виплати та стягнення збитків з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4904,88 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000 грн.".

Вирішуючи даний спір судом встановлено, що вищенаведені дві позовні вимоги є похідними від попередньої позовної вимоги у задоволенні якої необхідно відмовити. Таким чином й у задоволенні позовної заяви в частині інших позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі наведеного, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, Закарпатський окружний адміністративний суд вважає за необхідне у задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до Закарпатської митниці Державної Фіскальної Служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_4