Справа № 803/3769/15
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Справа № 803/3769/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Ексіма Плюс» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Ексіма Плюс» (далі позивач, ДП «Ексіма Плюс», підприємство) звернулось з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі відповідач, Луцька ОДПІ, податковий орган), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2015 року на 322 892 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 161 446 грн.

В обґрунтування позовних вимог ДП «Ексіма Плюс» вказує на безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті позапланової перевірки правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2015 року, про порушення абз. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України щодо завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за червень 2015 року на суму 322 892 грн.

Як зазначає позивач, в червні 2015 року підприємство здійснювало придбання по імпорту товарно-матеріальні цінності, а саме: моноволокно в асортименті, виготовлене з полівінілхлориду та Полімерні матеріали: плівку з полівінілхлориду, непористу, не пластифіковану, не багатошарову за структурою, не сполучену з іншими матеріалами, гнучку, що підтверджено відповідними ВМД, за якими митним органам сплачено ПДВ. Імпортована сировина згідно укладеного контракту про переробку давальницької сировини передана по актах передачі сировини на переробку підприємцю ОСОБА_3, який в свою чергу виконав умови контракту та передав ДП «Ексіма Плюс» готову продукцію: ялинки штучні та сосни штучні, вінки, гірлянди тощо. В подальшому готова продукція була реалізована позивачем на експорт.

Підприємство стверджує, що усі господарські операції по імпорту, переробці давальницької сировини та експорту оформлені належними первинними документами та відображені в бухгалтерському та податковому обліках, відтак порушення вимог податкового законодавства відсутні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У поданих суду запереченнях та в судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнав з тих підстав, що актом перевірки не підтверджено суми ПДВ, сплачені підприємством митним органам при імпорті сировини. Просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що в період з 01.10.2015 року по 07.10.2015 року Луцькою ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Ексіма Плюс» з питань правомірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2015 року. За наслідками даної перевірки відповідачем складено акт від 15.10.2015 року №4663/15-02/35954365, яким встановлено порушення позивачем вимог абз. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого ДП «Ексіма Плюс» по операціях з придбання ТМЦ по імпорту, їх транспортування та процесу переробки сировини завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку за червень 2015 року на суму 322 892 грн.

На підставі вказаного акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2015 року на 322 892 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 161 446 грн.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобовязання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Як передбачено підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 181 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (пункт 201.12 статті 201 ПК України).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Пунктами 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та доводів податкового органу судом при розгляді справи підлягали зясуванню обставини щодо реального здійснення господарських операцій та правомірності заявлення суми бюджетного відшкодування у червні 2015 року.

Як встановлено судом, між ДП «Ексіма Плюс» (покупець) та фірмою ERBIS Sp. Jawna, м.Козеглови, Польща (продавець) було укладено зовнішньо-економічний контракт №1 від 21.09.2009 року, предметом якого є поставка плівки та моноволокна полівінілхлориду.

На виконання умов даного контракту 08.06.2015 року фірмою ERBIS Sp. Jawna імпортовано в адресу позивача полімерні матеріали: плівку з полівінілхлориду, яка призначена для виготовлення синтетичних ялинок та вінків, загальною вартістю 34 845 доларів США (740 244,21 грн.). Зазначена поставка підтверджується наявними в матеріалах справи ВМД №205070002/2015/005475 від 08.06.2015 року, за якою митним органам підприємство сплатило ПДВ в сумі 162 853,73 грн., специфікацією №2 від 25.07.2014 року до контракту, фактурами та специфікаціями товару постачальника, а також міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, між ДП «Ексіма Плюс» (покупець) та фірмою INDUSTRIA ITALIANA MONOFILO ORIENTATO SRL., м.Болонья, Італія (продавець) укладено зовнішньо-економічний контракт №2 від 12.07.2010 року, предметом якого є поставка моноволокна із полівінілхлориду.

На виконання умов зазначеного контракту фірмою INDUSTRIA ITALIANA MONOFILO ORIENTATO SRL. імпортовано в адресу позивача 22.06.2015 року моноволокно в асортименті, виготовлене із полівінілхлориду, призначене для виготовлення штучних ялинок та вінків. Вказані поставки підтверджуються ВМД №205070002/2015/008880 від 22.06.2015 року на суму поставки 32 441,95 Євро (824 071,69 грн.), за якою митним органам сплачено ПДВ в сумі 173 055,05 грн., а також специфікаціями №1 від 16.12.2012 року, №1/2015 від 10.06.2015 року до контракту, фактурами та пакувальними листами постачальника, міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).

Таким чином, факт поставки ТМЦ (плівки, моноволокна) на митну територію України та сплата позивачем ПДВ при митному оформленні товарів підтверджуються належним чином оформленими вантажно-митними деклараціями, що в свою чергу свідчить про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту червня 2015 року сум ПДВ, сплачених митним органам, в загальному розмірі 335 908,78 грн.

Як встановлено судом, відповідно до договору на здійснення транспортно-експедиторських послуг №117 від 01.10.2013 року, укладеного між ДП «Ексіма Плюс» (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (експедитор), визначено порядок взаємин, що виникають між сторонами при організації, здійсненні і розрахунках за міжнародні автомобільні перевезення вантажів транспортними засобами експедитора за заявками замовника.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що між ДП «Ексіма Плюс» (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) 01.01.2012 року укладено контракт №2-0112-Д на переробку давальницької сировини, в доповненнях до якого визначено технологічні умови переробки сировини та отримання готової продукції, витрати виконавця на етапах переробки сировини та отримання готової продукції, норми витрат сировини на одиницю готової продукції. За даним контрактом ДП «Ексіма Плюс» зобовязувалось здійснювати попередню поставку сировини (моноволокна, плівки та інших матеріалів) в адресу ОСОБА_3, а останній зобовязувався здійснити переробку сировини та передати підприємству готову продукцію (ялинки штучні, сосни штучні, вінки, гірлянди).

Актами передачі сировини на переробку, актами списання сировини, актами виконаних робіт, актами оприбуткування готової продукції підтверджується факт виконання ДП «Ексіма Плюс» та ФОП ОСОБА_3 взаємних зобовязань за контраком №2-0112-Д від 01.01.2012 року протягом червня 2015 року. Також матеріалами справи підтверджується відображення підприємством по бухгалтерському обліку руху товарно-матеріальних цінностей (сировини, готової продукції).

Як слідує з матеріалів справи, готова продукція (ялинки штучні, сосни штучні, вінки, гірлянди) реалізовувалась позивачем на митній території України згідно укладених договорів купівлі-продажу від 19.04.2012 року №19/1 з ОСОБА_5, від 12.04.2010 року №01-12-Т з ОСОБА_6 та на підставі усних домовленостей з ТОВ «ТК «Юліс», з ПП «Обухівміськвторресурси», про що свідчать податкові та видаткові накладні.

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази підтверджують факт використання позивачем імпортованої сировини у власній господарській діяльності шляхом укладення контракту на її переробку та подальшої реалізації готової продукції на митній території України.

Разом з тим суд не приймає до уваги доводи податкового органу про неможливість здійснення ФОП ОСОБА_3 підприємницької діяльності з переробки давальницької сировини згідно укладеного із позивачем контракту, оскільки такі висновки зроблені на припущеннях, без проведення відповідних податкових перевірок чи зустрічних звірок підприємця та без урахування наданих позивачем первинних документів.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки ДП «Ексіма Плюс» висновки контролюючого органу щодо завищення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за червень 2015 року на суму 322 892 грн., не знайшли свого підтвердження в ході зясування обставин у справі по суті.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Відповідач не довів суду правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.11.2015 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за червень 2015 року на 322 892 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 161 446 грн., з огляду на що дане рішення слід скасувати як протиправне.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки представник позивача в судовому засіданні відмовився від стягнення сплаченого судового збору, тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі на підставі статтей 14, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 05.11.2015року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 02 січня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич