Справа № 826/15514/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2015 р. м. Київ К/800/14811/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Русанівка»

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 року

у справі № 826/15514/13-а

за позовом Приватного акціонерного товариства «Русанівка»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Русанівка» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача проти касаційної скарги заперечував та просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток за період 2010 рік відповідачем складено акт від 03.06.2013 року №3046-15/03062252, яким встановлено порушення пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме: згідно із податковою декларацією з податку на прибуток від 09.02.2011 року № 331346 за 2010 рік в рядку 04.10 перевищено ліміт витрат на поліпшення власних і орендованих основних фондів, який повинен становити не більше 10% сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду, в результаті чого в декларації з податку на прибуток зазначено суму 909 503, 00 грн., що врахована у складі витрат, тоді як сума ліміту становить 457 489, 00 грн. Сума завищення витрат (відхилення) 452 014, 00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.06.2013 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у розмірі 112 429, 00 грн. за основним платежем та 28 107, 25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно із пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» платники податку мають право протягом звітного періоду віднести до валових витрат будь-які витрати, пов'язані з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних фондів станом на початок такого звітного періоду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року, регулюються Податковим кодексом України, котрим визначено вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім митної декларації або обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

В силу п. 123.1 ст. 123 Податковим кодексом України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Водночас пунктом 7 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 грн. за кожне порушення.

Зі змісту вказаного пункту випливає, що ця норма встановлює особливості застосування штрафних санкцій до суб'єктів господарювання за порушення податкового законодавства у визначений період.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у рядку 04.10 К1 «витрати на поліпшення основних фондів та нафтогазових свердловин» декларації за 2010 рік, поданої 09.02.2011 року, зазначено суму у розмірі 909 503, 00 грн., тоді як розмір ліміту, згідно з декларацією з податку на прибуток підприємства за І квартал 2010 року від 06.05.2010 року № 74824 становить 457 489, 00 грн.

Внаслідок помилки позивачем у додатку К1/1 до декларації за І квартал 2010 року сукупна балансова вартість на початок звітного року зазначена у розмірі 4 597 888, 00 грн. При цьому така помилка позивачем самостійно виправлена шляхом зазначення уточнюючих показників у складі декларації за 2010 рік.

Зокрема у рядку 04.10 К1 «витрати на поліпшення основних фондів та нафтогазових свердловин» зазначено суму у розмірі 909 503, 00 грн., а у додатку К1/1 до вказаної декларації сукупну балансову вартість на початок звітного року зазначено у розмірі 9 095 025, 00 грн., суму на звітний рік (ліміт) - 909 503, 00, рік - 909 503, 00 грн.

Судами встановлено, що відображення позивачем у декларації за 2010 рік уточнюючих показників здійснено відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, а зазначений позивачем у декларації за 2010 рік розмір витрат, пов'язаних з поліпшенням основних фондів, що підлягають амортизації, у тому числі витрати на поліпшення орендованих основних фондів, не перевищує визначений законодавством розмір, оскільки 10% від 9 095 025, 00 грн. становить 909 503, 00 грн.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій з посиланням на пп. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 17.2 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» прийшли до висновку, що самостійно виявивши помилку та виправляючи її, позивач у рядку 02.2 та рядку 05.2 декларації за 2010 рік не відобразив суми раніше занижених (завищених) показників декларації за І квартал 2010 року та у декларації за 2010 рік самостійно не визначив суму штрафу, який мав би нарахувати.

З даного приводу колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що з урахуванням зазначених вище положень законодавства, застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», є безпідставним.

Крім того, висновки судів про відмову у задоволенні позову з підстав невідображення позивачем суми раніше занижених (завищених) показників декларації та невизначення суми штрафу, який підлягає сплаті, є необґрунтованими, оскільки, враховуючи відсутність у матеріалах справи розрахунку штрафних (фінансових) санкцій, судами не досліджено обставини щодо суми грошового зобов'язання, яка увійшла до спірного податкового повідомлення-рішення, за наявності відповідних порушень.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що податковим органом не заперечується факт щодо визначення позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням саме суми податку на прибуток за 2010 рік у розмірі 112 429, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В силу положень частин другої, четвертої статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Русанівка» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2014 року у справі № 826/15514/13-а скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук