Справа № 22-а-25480/11
Суддя: Приходько К. П.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія 90 02.11.2011
УХВАЛА

Іменем України

02 листопада 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Приходька К.П., суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві про проведення перерахунку доплати за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. -

встановила:

у лютому 2010 року позивачка звернулась до суду з позовом, в ході розгляду якого просила визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві щодо встановлення та виплати позивачу доплати до пенсії та забов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві провести перерахунок та виплатити пенсію з 01.01.2008 року згідно зі ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка повинна бути встановлена на рівні однієї мінімальної заробітної плати з встановленої Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік»

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві щодо виплати доплати до пенсії ОСОБА_3JI. за проживання на території радіоактивного забруднення протиправними.

Забов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві провести перерахунок доплати до пенсії ОСОБА_4 згідно ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за проживання на території ра.77^*активного забруднення встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати та здійснити виплату доплати до пенсії позивачки виходячи з розміру мінімальної заробітної плати з 18.12.2008 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою. УПФУ м. Білій Церкві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позов'. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необгрунтованість та необєктивність постанови суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового .рішення.

Перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3JI зареєстрован та постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідачем виплачувалась позивачу доплата до пенсії відповідно до вимог постанови КМ України № 836 від 26 липня 1996 року"Про компенсаційні виплати особам, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 5,20 грн.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждаливнаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють або постійно проживають на території посиленого радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Гі3#сїї непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем ч. 2 ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захистгромадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у сщзсіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При прийнятті оскаржуваної постанови, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що постанова КМ України № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідокЧорнобильської катастрофи", суперечить вимогам ст. 39 Закону України "Про статус і соціальнийзахист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" дію положень ст- 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 2007 рік було призупинено в частині виплати компенсацій і допомоги у змірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року за № 6 - рп/2007 визнано неконституційними деякі положення Законів України "Про державний бюджет на 2007 рік", зокрема п. 30 ст. 71 зазначеного Закону, яким було призупинено дію ст. 39 Закону України "Про статус ісоціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного суду є обов'язковим до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року ' Ы 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, ПУанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, ні. ^ -.а ати в но-п рано в і акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежністьсудової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають за< жуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З). права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21). їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян. їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом УГЧїни (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

Колегія судців вважає, що суд першої інстанції приймаючи постанову про задоволення позову, обгрунтовано виходив з положень ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та засад пріоритетності замшів над підзаконними актами та прийшов до правильного висновку про те, що при рахунку доплати до пенсії, передбаченої ст. 39 Закону, наведеного вище, застосуванню підлягають саме положення вказаного закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано не застосував річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, встановлений ч.2 ст.99 КАС України (в редакції на час прийняття судом постанови), оскільки відповідач не заявив про застосування Цього строку, а згідно ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Хаким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у постанові суду першої інстанції, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, установа суду ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до касування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2010 року - без змін.

ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

головуючий

судді