Справа № 826/22589/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з додатковою відповідальністю “Укрліфсервіс”

до

Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

В судовому засіданні 30 листопада 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача до суд не прибув, у зв’язку із чим на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 25 серпня 2015 року №4933/2651-2205/05472637 “Про результати планової виїзної документальної перевірки ТДВ “Укрліфсервіс”, податковий номер 05472637 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року (далі по тексту – акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 140820,25 грн., у тому числі за травень, червень, вересень, жовтень, листопада 2013 року, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень та листопада 2014 року.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “НВП “Форчин”, ТОВ “Гермес сервіс плюс”, ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”,ТОВ “Ді-Некст”, ТОВ “Екодит”, ТОВ “Еко-сервіс”, у зв’язку із тим, що за даними актів про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “НВП “Форчин”, ТОВ “Гермес сервіс плюс” та ТОВ “Еко-сервіс” встановлено відсутність реальності здійснення господарських операцій з контрагентами та порушення правил оподаткування податком на додану вартість.

Щодо порушень по відносинам із ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”,ТОВ “Ді-Некст” та ТОВ “Екодит” в акті перевірки наведено інформацію про показники податкової звітності цих підприємств.

З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, ТДВ “Укрліфсервіс” не мало правових підстав для податкового обліку зазначених операцій.

Позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, виходячи з наступного: господарські операції з ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “НВП “Форчин”, ТОВ “Гермес сервіс плюс”, ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”, ТОВ “Ді-Некст”, ТОВ “Екодит”, ТОВ “Еко-сервіс” підтверджені належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, ТДВ “Укрліфсервіс” дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування податкового кредиту.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Дрім Білдінг” (виконавець) укладено договір виконання ремонтно-будівельних робіт від 21 квітня 2014 року №2104, за умовами якого виконавець приймає на себе виконання ремонтно-будівельних робіт з матеріалів замовника згідно дефектного акта по вул. Бориспільській, буд. 24-а (1, 2, 3-й поверх адміністративного корпусу, виробничі приміщення, територія товариства (благоустрій); вул. Колекторній, 40 (адмінбудівля.)

Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт за червень 2014 року виконавець виконав обумовлені договором роботи та виписав позивачу податкову накладену від 27 червня 2014 року №36 на загальну суму 258 320,15 грн., у тому числі податок на додану вартість – 43 053,36 грн.

19 серпня 2013 року між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Будівельний центр “Спектр” (підрядник) укладено договір виконання ремонтних робіт, відповідно до якого підрядник зобов’язується на свій ризик, своїми матеріалами та засобами відповідно до умов вказаного договору та дефектного акта виконати ремонтні роботи покрівлі будівлі, що належить замовнику на праві власності розташованої за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 13-А.

Згідно з видатковими накладними від 21 листопада 2013 року №000229 та від 21 листопада 2013 року №000230 та податкові накладні від 21 листопада 2013 року №№3, 4 продавець поставив передбачені договором автомобілі на загальну суму 24 941,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 4 156,83 грн.

07 серпня 2013 року між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Гермес сервіс плюс” (підрядник) укладено договір виконання пусконалагоджувальних робіт, відповідно до якого підрядник зобов’язується на свій ризик, своїми засобами виконує пусконалагоджувальні роботи ліфтів відповідно до проектно-кошторисної документації на об’єкті: м. Київ, вул. Мартиросяна, 5, під’їзд 1, 2.

Відповідно до акта приймання виконаних робіт за вересень 2013 року підрядник виконав пусконалагоджувальні роботи після монтажу 2-х пасажирських ліфтів та виписало податкову накладну від 27 вересня 2013 року №5 на загальну суму 52 324,68 грн., у тому числі податок на додану вартість 8 720,78 грн.

07 серпня 2013 року між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Юніт-Л” (підрядник) укладено договір виконання робіт по заміні (реконструкції) ліфтів, відповідно до якого підрядник зобов’язується на свій ризик, своїми засобами та з обладнанням замовника виконати комплекс робіт по заміні (реконструкції) ліфтів відповідно до проектно-кошторисної документації на об’єктах, переляк яких наведений у додатку №1, що є невід’ємною частиною даного договору.

Між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Брокбудкепітал” (підрядник) укладено підрядні договори на виконання робіт від 21 червня 2012 року №№219-12, 220-12, від 26 червня 2012 року №№310-12, 312-12, 311-12, від 28 червня 2012 року №324-12, згідно з якими підрядник приймає на себе виконання робіт з обслуговування – обстеження ліфтового обладнання, щоденного прибирання кабін ліфтів відповідно до переліку, наведеному в додатках, які є невід’ємною частиною договору.

Згідно з переліками об’єктів, наданих на обслуговування, актами здачі-прийняття робіт та податковими накладними, з урахуванням подальшого коригування, протягом червня-липня 2013 року підрядник виконав обумовлені договором роботи на загальну суму 3 069 429,24 грн., у тому числі податок на додану вартість 511 571,54 грн.

Між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Ді-Некст” (підрядник) укладено підрядний договір №0111-14 на виконання робіт від 01 листопад 2014 року, згідно з яким підрядник приймає на себе виконання робіт з щоденного прибирання кабін ліфтів на об’єктах відповідно до переліку, наведеному у додатках до договору.

Як видано із відомостей щодо обсягів робіт на щомісячне прибирання ліфтових кабін (додатки №№1-11 до договору), акта здачі–прийняття робіт від 25 листопада 2014 року та податкової накладної від 25 листопада 2015 року №58, ТОВ “Ді-Некст” виконало роботи на загальну суму 252 291,85 грн., у тому числі податок на додану вартість 42 048,64 грн.

Між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Екодит” (підрядник) укладено підрядний договір на виконання робіт від 1 липня 2013 року 0107-13, згідно з яким підрядник приймає на себе виконання робіт з обслуговування – обстеження ліфтового обладнання, щоденного прибирання кабін ліфтів відповідно до переліку, наведеному в додатках до цього договору.

На виконання умов даного договору ТОВ “Екодит” у жовтні 2013 року виконало роботи з прибирання кабін ліфтів на загальну суму 714 462,37 грн., у тому числі податок на додану вартість 119 077,06 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт від 31 жовтня 2013 року та податковою накладною від 31 жовтня 2013 року №877.

Між ТДВ “Укрліфсервіс” (замовник) та ТОВ “Еко-сервіс” (підрядник) укладено підрядні договори на виконання робіт від 01 січня 2014 року №№0101-14/6, 0101-14/5, 0101-14/4, 0101-14/3, 0101-14/2, 0101-14/1, від 01 лютого 2014 року №№0102-14/4, 0102-14/2, 0102-14/1, від 01 квітня 2014 року №0104-14, від 26 червня 2012 року №№310-12, 312-12, 311-12, від 28 червня 2012 року №324-12, згідно з якими підрядник приймає на себе виконання робіт з обслуговування – щоденного прибирання кабін ліфтів відповідно до переліку, наведеному в додатках, які є невід’ємною частиною договору.

Згідно з відомостями обсягів робіт на щомісячне прибирання, наданих на обслуговування, актами здачі-прийняття робіт та податковими накладними, з урахуванням подальшого коригування, протягом березня-вересня 2014 року підрядник виконав обумовлені договором роботи на загальну суму 640 756,20 грн., у тому числі податок на додану вартість 106 792,70 грн.

В оплату за виконані роботи позивач перерахував на рахунок постачальників грошові кошти, що підтверджують відповідні виписки банку.

Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов’язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв’язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару/послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв’язку з таким придбанням.

Судом встановлено, що позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “НВП “Форчин”, ТОВ “Гермес сервіс плюс”, ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”, ТОВ “Ді-Некст”, ТОВ “Екодит”, ТОВ “Еко-сервіс”.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов’язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім’я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “НВП “Форчин”, ТОВ “Гермес сервіс плюс”, ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”, ТОВ “Ді-Некст”, ТОВ “Екодит”, ТОВ “Еко-сервіс”, були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі якої позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність операцій з придбання робіт і питання використання їх у власній господарській діяльності позивача, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов’язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Основним видом діяльності ТДВ “Укрліфтсервіс” є виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устаткування, заміни та модернізації ліфтового обладнання та його технічне обслуговування.

Суд встановив, що придбання у ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “Гермес сервіс плюс”, ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”,ТОВ “Ді-Некст”, ТОВ “Екодит”, ТОВ “Еко-сервіс” робіт відбулося з метою провадження господарської діяльності, а саме: ремонтно-будівельні роботи будівель по вул. Бориспільській, буд. 24-а та по вул. Колекторній, 40, роботи покрівлі будівлі, що належить замовнику на праві власності розташованої за адресою: м. Київ, вул. Каунаська, 13-А, замовлялись для опорядження належних позивачу будівель; пусконалагоджувальні роботи ліфтів, роботи по заміні (реконструкції) ліфтів, обстеження ліфтового обладнання та щоденного прибирання кабін ліфтів замовлялись з метою утримання в належному стані ліфтів, які обслуговує позивач; придбані у ТОВ “НВП “Форчин” автомобілі знаходяться на балансі ТДВ “Укрліфтсервіс” та придбавались для власних потреб.

При цьому в акті перевірки та під час судового розгляду спору відповідач не заперечував реальність спірних господарських операцій і придбання робіт та автомобілів саме з метою провадження господарської діяльності.

Таким чином, позивач придбавав роботи та автомобілі з метою використання їх у власній господарській діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

При вирішенні даного спору суд враховує також вимоги статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ “Дрім Білдінг”, ТОВ “Будівельний центр “Спектр”, ТОВ “НВП “Форчин”, ТОВ “Гермес сервіс плюс”, ТОВ “Юніт-Л”, ТОВ “Брокбудкепітал”,ТОВ “Ді-Некст”, ТОВ “Екодит”, ТОВ “Еко-сервіс” були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов’язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов’язань, відповідачем до суду не надано.

Судом відхиляються посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, оскільки такі акти за своєю суттю не можуть фіксувати порушень податкового законодавства, а будь-які ймовірні порушення податкового законодавства підприємствами-постачальниками не є підставою для позбавлення добросовісного покупця права відносити до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, беручи до уваги придбання робіт та автомобілів з метою провадження господарської діяльності, висновки акта перевірки про порушення норм Податкового кодексу України в частині формування податкового кредиту нормативно та документально не підтверджуються, а збільшення суми податкового зобов’язання з податку на додану вартість є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ у Дарницькому районі не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТДВ “Укрліфтсервіс” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю “Укрліфсервіс” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю “Укрліфсервіс” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 25 668,45 грн. (двадцять п’ять тисяч шістсот шістдесят вісім гривень сорок п’ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко