Справа № 826/25329/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 грудня 2015 року № 826/25329/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. , Качура І. А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Міністерства юстиції України

провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1(далі - позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) та просить суд: визнати протиправною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Рекашової Алли Миколаївни про закінчення виконавчого провадження № 42560516 від 27.10.2015 р., зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Рекашову Аллу Миколаївну відновити виконавче провадження 42560516 та виконати рішення Європейського суду у справі «Щукін та інші проти України» №59834/09 в частині вжиття заходів індивідуального характеру, а саме виконання рішення національного суду: постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2008 р. у справі № 2а-14185/08, зобов'язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Рекашову Аллу Миколаївну виконати рішення національних судів, а саме перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суми пенсійних виплат згідно постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2008 р. у справі № 2а-14185/08.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства не виконано рішення Європейського суду з прав людини у частині забезпечення виконання рішення національних судів в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити повністю.

В судовому засіданні 02.12.2015 року протокольною Ухвалою суду замінено Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на Міністерство юстиції України.

Представник відповідачів проти позову заперечував та зазначив, що постанова №42560516 від 27.10.2015 року про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі та у межах чинного законодавства. Також, відповідач зазначив, що виконання рішення національного суду припинилося оскільки до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати позивачу, було внесено зміни, відповідно до яких підстави для нарахування позивачу пенсії, в порядку, визначеному вказаними постановами національних судів, - відпали.

У судовому засіданні за згодою сторін відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2008 року по справі № 2-а-14185/08 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжне щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжне здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 01.10.2007 року пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру 6 мінімальних пенсій за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, зобов'язано дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сніжне здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 01.10.2007 року пенсії по інвалідності відповідно до ст. 50 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 50% мінімальної пенсії за віком, що розраховуються залежно від розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

У зв'язку з невиконанням вказаних рішень суду, позивач звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою №69866/12 від 119.10.2012 року.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 13 лютого 2014 року у справі «Щукін інші проти України» (заява №59834/09 та 249 інших заяв) суд серед іншого визнав прийнятними скарги заявників (у тому числі й скаргу ОСОБА_1) за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг; констатував порушення Україною названих положень Конвенції та Першого протоколу до Конвенції; постановив, що: (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалених на користь заявників, які досі підлягають виконанню, та сплатити 2000 Євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та компенсації судових витрат, а також будь-який податок, що може нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

За результатами розгляду заяви про примусове виконання рішення, виданого 13.02.2014 Європейським судом з прав людини, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 19.03.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42560516 .

На виконання рішення Європейського суду з прав людини від 13.02.2014, позивачу платіжним дорученням № 3709 від 19.09.2014 року позивачу перераховано кошти в сумі 34 786, 92 грн. (еквівалент 2000 євро), та платіжним дорученням від 06.10.2015 року № 2723 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 437,85 грн.

В подальшому, 27.10.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Рекашовою Аллою Миколаївно винесено оскаржувану в рамках даної справи постанову про закінчення виконавчого провадження № 42560516.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець встановив, що грошові кошти перераховані стягувану платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 3709 від 19.09.2014 року у розмірі 34786,92 грн. (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2723 від 06.10.2015 року сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 437,85 грн. Відповідно до листа Пенсійного фонду України від 09.02.2015 року №3724/09-10 рішення національного суду виконано фактично.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо завершення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання виконавчого документу протиправними, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовано умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Разом з тим, приписами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи як рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає стягувачеві повідомлення з роз'ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

На виконання ст. 8 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення вказаного строку, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

В свою чергу, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України "Про виконавче провадження".

За правилами частини п'ятої цієї ж статті підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Частиною шостою статті 8 Закону №3477-IV передбачено, що Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає Органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів

Так, за змістом статті 17 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (Закон №796-XII) фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Законом України від 14 червня 2011 року №3491- VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання пункту 7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14 червня 2011 року №3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 року №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності з 23 липня 2011 року.

У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акта застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовими рішеннями, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В той же час, Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 28 грудня 2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Враховуючи зазначене , починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовими рішеннями, зокрема, по-іншому визначені розміри пенсій для інвалідів щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі №43331/12 «Великода проти України» від 3 червня 2014 року, в якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 1 грудня 2008 року, суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Так, Європейський суд дійшов висновку що подальша дія такого судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Також, відповідач зазначив, що обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року і таким чином для скарги немає підстав.

Враховуючи зазначене, Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що дія судового рішення, яким встановлено розмір пенсії припиняється, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни. При цьому, такий суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (рішення від 25 квітня 1978 року у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства" (Tyrer V. the United Kingdom), п. 31, Series А №26; рішення від 7 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України" (Pichkur v. Ukraine), заява №10441/06, п. 53).

Крім того, Європейський суд з прав людини в справі "Аррас та інші проти Італії" від 14 лютого 2012 року, "Сухобоков проти Росії" від 13 квітня 2006 року також констатовано, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому.

Таким чином, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2008 року по справі № 2-а-14185/08 в частині проведення визначених ними перерахунку пенсії та відповідних виплат підлягають виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих соціальних виплат.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 11, 69, 70, 71, 128 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А. Качур