Справа № 823/3976/14
Суддя: Подорога Л. В.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 823/3976/14
провадження № 2-а/691/21/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., при секретарі Кочетовій І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, за участю в справі прокурора Городищенського району Черкаської області, щодо правомірності дій управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста та визнання неправдивою довідку № 248,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії посадових осіб управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради та визнати довідку № 248 неправдивою.

У процесі слухання справи, позивач неодноразово доповнювала позовні вимоги, в яких просила: визнати неправомірними дії посадових осіб управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, визнання неправдивою довідку № 248, спростувати надану у ній інформацію та відкликати вказану довідку. Крім того, просила відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 51 999 грн. 56 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. 00 коп., витрати на безрезультатні поїздки до суду в сумі 1800 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 167 грн. 21 коп..

У судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що в результаті неправомірних дій управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста ВК Смілянської міської ради, було видано довідку за № 248, що являється неправдивою та не містить достовірної інформації, що в свою чергу порушує її права. Вказана довідка призвела до згубних наслідків, а саме, ухвалення незаконних та необґрунтованих рішень по справа, повязаних з розглядом будівництва балкону. Крім того, позивач зазначила, що в результаті судової тяганини, не витримало здоров'я її 83-річного чоловіка ОСОБА_2, який, в результаті емоційного перевантаження, 29.09.2015 року потрапив у Смілянську районну лікарню, з діагнозом «інсульт». Оскільки, вказані події призвели до того, що її чоловік став інвалідом, а це в свою чергу призвело до матеріальних витрат, вона бажає, щоб відповідач відшкодував матеріальну та моральну шкоду у вище зазначених розмірах.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення та, у судовому засіданні, представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що позов необгрутований та поданий з пропущенням строків позовної давності. Вважає, що інформація в листі № 248, являється достовірною. Так, на запит адвоката ОСОБА_4, 05.08.2010 року Управлінням надано лист за № 248, з наступною інформацією: рішенням ВК Смілянської міської ради від 28.10.1988 року № 421, ОСОБА_5 надано дозвіл на влаштування балкону до квартири № 34, на першому поверсі будинку № 79 (77) по вул. Свердлова. Такий дозвіл дійсно надавався за заявою ОСОБА_5 та перший примірник дозволу й має знаходитися у останнього. Прибудова балкону дійсно передбачалася розміром 3.10 на 1.90 м.. У 2010 році, Управління було причетне до прийняття в експлуатацію обєктів закінченого будівництва, процедура прийняття обєктів була чітко прописана та, відповідно до наявної інформації, даний балкон в експлуатацію не приймався, оскільки не передбачалося окремого прийняття в експлуатацію прибудов та балконів. Була інша процедура прийняття, врегульована методиками проведення технічної інвентаризації житлового фонду, за яким БТІ, відповідно, готувало проекти та передавало виконавчим комітетам свідоцтва на право власності. Отже, дана прибудова не приймалася в експлуатацію. Право власності на земельну ділянку під балкон позивач не оформляв, оскільки виділення окремої частки із прибудинкової території не допускається. Щодо заперечень позивача, що особисто вона не отримувала дозвіл на будівництво зазначеного балкону, представник відповідача вказав, що дозвіл надавався на прибудову балкону до квартири за вище зазначеною адресою, не важливо, кому саме, головним було питання щодо правомірності дій у отриманні дозволу на облаштування балкону та здійснення його будівництва.

Що стосується форми подання інформації Управлінням, відповідно до запиту адвоката ОСОБА_4, представник відповідача вважає, що відповідь надавалася у формі листа за № 248, а не довідки, яка має бути відповідно затвердженої форми. Вказаний лист не має назви та подано у довільній формі, в якому зазначено достовірну і правдиву інформацію щодо отримання дозволу на прибудову балкону та правомірності його будівництва за вказаною адресою.

Крім того, представник відповідача вважає, що до позовних вимог ОСОБА_1 потрібно застосувати строки позовної давності, оскільки довідка видана у 2010 році, а позивач звернулася до суду з приводу неправомірності дій Управління та неправдивості зазначеної у ній інформації лише у 2014 році.

Вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, вважає безпідставними, оскільки Управління такої шкоди позивачеві не завдавало.

Прокурор Сокольвяк О.І., у судовому засіданні, просила застосувати строки позовної давності до вимог щодо неправомірності дій відповідача та щодо видачі неправомірної довідки, в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди просила відмовити.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 100 КАС України передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та поданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску звернення особи до суду поважними. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Судом установлено, що оспорювана позивачем довідка управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради № 248, була предметом дослідження судом у ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайсуду від 20.07.2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про що відображено в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2010 року (т. 1 а.с. 23).

У подальшому, вказана довідка № 248, також була предметом дослідження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування заподіяних матеріальних збитків в сумі 789 грн. та моральної шкоди в сумі 600 грн., про що відображено в рішенні Смілянського міськрайсуду від 25.11.2011 року (т. 1 а.с. 25).

Викладене свідчить про те, що позивач у справі ОСОБА_1, була обізнана про наявність та зміст довідки управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради № 248.

Однак, до суду, з позовними вимогами про визнання неправомірними дій посадових осіб Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, визнання неправдивою довідку № 248, спростування наданої у ній інформації та відкликання вказаної довідки, позивач ОСОБА_1 звернулася лише 08.09.2014 року, пропустивши встановлений законом шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду. Клопотання про визнання причин пропуску такого строку поважними, від позивача ОСОБА_1 не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій посадових осіб Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, визнання неправдивою довідку № 248, спростування наданої у ній інформації та відкликання вказаної довідки, слід залишити без розгляду.

Вирішуючи питання щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Стаття 1166 ЦК України, встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Однак, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини;

- наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої неправомірними діями шкоди.

Статті 23, 1167 ЦК України також визначають право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Однак, позивач ОСОБА_1 надала до суду лише докази, що підтверджують факт хвороби ОСОБА_2, перебування його на стаціонарному лікуванні, а також, підтвердження витрат на лікування. Будь-яких підтверджень того, що саме неправомірна поведінка відповідача, призвела до захворювання ОСОБА_2, позивачем до суду надано не було.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_2, у разі заподіяння неправомірними діями шкоди його здоровю та понесення, у звязку з цим, витрат на лікування, мав змогу самостійно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачем ОСОБА_1 не надано суду підтверджень того, що ОСОБА_2 уповноважував позивача на захист його прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 69, 71, 99, 100, 159 - 161, 163 КАС України, ст.ст. 12, 23, 1166, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій посадових осіб Управління архітектури, регулювання забудови та земельних відносин міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, визнання неправдивою довідку № 248, спростування наданої у ній інформації та відкликання вказаної довідки залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 51 999 грн. 56 коп., моральної шкоди в сумі 5000 грн. 00 коп., на безрезультатні поїздки до суду в сумі 1800 грн. 00 коп., та судових витрат в сумі 167 грн. 21 коп. відмовити.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції протягом 10 днів, з дня її проголошення.

Повна постанова складена 18.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_8