Справа № 812/515/15
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року справа №812/515/15

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.

секретар Челахова О.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, довір. №863-124 від 17.09.2015 року

представник відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» та Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходівна постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року у справі № 812/515/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників умісті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 8 червня 2015 року форми «В1» № та форми «В4» №,-

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі позивач, товариство, підприємство) звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі відповідач, податковий орган), в якому просило визнати недійсним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 8 червня 2015 форми «В1» року № та форми «В4» №.(том 1 а.с.3-12)

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 5жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Визнано протиправним і скасоване податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми «В1» від 8 червня 2015 року №про зменшення Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 398877 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 99719,25 грн. Визнано протиправним і скасоване податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми «В4» від 8 червня 2015 року № в частині зменшення Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 155869,99 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.(том 3 а.с.108-113)

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні в позові і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано реальність господарських операцій позивача з його контрагентами та податковим органом безпідставно донараховані зобовязання з податку на додану вартість.(том 3 а.с.119-132)

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач також звернувся з апеляційною скаргою і посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції й прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не враховано відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що контрагенти позивача не задекларували свої зобовязання з податку на додану вартість. (том 3 а.с.119-132)

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи поданої апеляційної скарги, на задоволенні яких наполягала, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги опонента.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивача задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» зареєстроване в якості субєкта господарювання юридичної особи виконавчим комітетом Луганської міської ради 9 липня 1993 року, перереєстроване 27 квітня 2011 року за №3002275, про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Підприємство1 квітня 2015 року подало до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2014 року з додатками, в якій у рядку 17 «Усього податкового кредиту» визначило суму 9704484 грн., у рядку 23.2 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку» визначило суму 34397180 грн. (том 2 а.с.192-211)

На підставі наказу керівника від 21 квітня 2015 року № 34 відповідач провів документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності бюджетного відшкодування та нарахування відємного значення податку на додану вартість за липень, серпень 2014 року, за результатами якої склав акт від 20 травня 2015 року № 10/19-0/305763797 (далі акт перевірки). (том 1 а.с.17-44)

Актом перевірки встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пунктів 201.6, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого,завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у сумі 554173 грн.; пункти 198.3, 198.6 статті 198, пункти 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого,завищено заявлену суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за липень 2014 року на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 554173 грн.; перевіркою не встановлено порушень при відображенні підприємством у декларації за серпень 2014 року відємного значення з податку на додану вартість у сумі 4156433 грн., з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 7749208 грн.

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки, подав до податкового органу заперечення від 26 травня 2015 року № 866-167. (том 1 а.с.45)

Рішенням відповідача від 3 червня 2015 року № 1504/10/28-05-19 висновок акту перевірки від 20 травня 2015 року № 10/19-0/305763797, яким встановлено завищення податкового кредиту за липень 2014 року на суму податку на додану вартість в сумі 554173 грн. та завищення бюджетного відшкодування за липень 2014 року на суму податку на додану вартість у розмірі 554173 грн., зменшено на суму 155296 грн., та становить завищення податкового кредиту за липень 2014 року на суму 398877 грн., завищення бюджетного відшкодування за липень 2014 року на суму 398877 грн. (том 1 а.с.48-49)

Податковим органом 8 червня 2015 винесено податкове повідомлення-рішення форми «В4» №, яким зменшено товариству розмір відємного значення суми податку на додану вартість за липень 2014 року в розмірі 398877 грн. (том 1 а.с.15)

Податковим органом також 8 червня 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В1» №, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість за липень 2014 року в розмірі 398877 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 99719,25 грн. (том 1 а.с.14)

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності зменшення податковим органом суми бюджетного відшкодування та суми відємного значення податку на додану вартість, що регулюється нормами Податкового кодексу України.

Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, обєкт оподаткування, дату виникнення податкових зобовязань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків, тощо.

За приписами пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 Податкового кодексу України).

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що відповідачем проведено перевірку достовірності бюджетного відшкодування та нарахування відємного значення податку на додану вартість за липень та серпень 2014 року, за результатами якої встановлено завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року на 398877 грн., внаслідок чого податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення, в якому зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2014 року та нараховані штрафні санкції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність таких висновків податкового органу та не приймає посилання відповідача на те, що сума відємного значення податку на додану вартість у декларації за липень 2014 року була одразу віднесена платником до суми бюджетного відшкодування в цій же декларації. Згідно з актом перевірки сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку, відображена у рядку 23.2 декларації, сформована з урахуванням залишку відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту, нарахованої за попередні звітні (податкові) періоди, а саме: червень, травень 2014 року в сумі 34397180 грн. (с.8 акту перевірки). Доказів того, що вказані звітні (податкові) періоди (травень, червень 2014 року) перевірялися відповідачем та було встановлено порушення, які вплинули на формування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у податковій декларації за липень 2014 року, податковим органом не надано.

З матеріалів справи вбачається, що за висновками акту перевірки при відображенні товариством у декларації за серпень 2014 року відємного значення з податку на додану вартість у сумі 4156433 грн. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у сумі 7749208 грн. порушень не встановлено.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення форми «В1» від 8 червня 2015 року №.

Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення форми «В4» від 8 червня 2015 року № колегія суддів зазначає наступне.

Сума відємного значення податку на додану вартість у податковій декларації за липень 2014 року в розмірі 398877 грн. визначена позивачем за результатами господарських взаємовідносин з наступними контрагентами: Луганська регіональна торгово-промислова палата, ПП «Фелікс», ПМП «Міф», ТОВ «Діоніс», ТОВ «Східні ресурси», ТОВ НВП «Альфа», ФОП ОСОБА_3, ТОВ НВП «Трансмаш», ТОВ «Луганське енергетичне обєднання», ТОВ «Техторг», ТОВ «Енергопромислова компанія», ТОВ «Оляна», ТОВ «ЄвроПромСервіс», КП «Луганський центр утилізації відходів», ТОВ ВКФ «Реалмашпром», ТОВ «Вольф-Транс», ТОВ «Демідов», ТОВ «Аліот Логістик», ОКП «Компанія «Луганськвода».

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що 19 листопада 2013 року між позивачем та Луганською регіональною торгово-промисловою палатою (далі Луганська РТПП) укладено договір № 283 про надання послуг з сертифікації походження товарів, визначення коду товарів за УКТЗЕД. (том 1 а.с.102-103)

На виконання умов договору Луганська РТПП видала позивачу податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 2592,08 грн. (том 1 а.с.104, 106, 108, 110)

На підтвердження виконання договору в матеріалах справи наявні рахунки-акти приймання наданих послуг (виконаних робіт), акт виконаних робіт. (том 1 а.с.105, 107, 109, 111, 112)

Між позивачем та ФОП ОСОБА_3 10 жовтня 2013 року укладено договір №859/02-024 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні. (том 2 а.с.134-137)

На виконання умов договору ФОП ОСОБА_3 видала позивачу податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 1166,66 грн. (том 1 а.с.268, 272)

Виконання договору підтверджується замовленнями, рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). (том 1 а.с.269-271, 273-275, том 2 а.с.138-149)

Між позивачем та ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» 8 вересня 2008 року укладено договір № 12 про постачання електричної енергії. (том 1 а.с.250-254)

На виконання умов договору ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» видало позивачу податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 131666,67 грн. (том 1 а.с.255, 256)

Виконання договору підтверджується актами надання послуги з компенсації перетікання реактивної енергії. (том 2 а.с.104, 105)

10 жовтня 2013 між позивачем та ТОВ «Вольф-Транс» укладено договір № 859/02-023 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні. (том 1 а.с.172-175)

На виконання умов договору ТОВ «Вольф-Транс» видало позивачу податкову накладну на суму податку на додану вартість 683,33 грн. (том 1 а.с.176)

Виконання договору підтверджується замовленням, рахунком-фактурою, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг). (том 1 а.с.177-179)

17 грудня 2013 року між позивачем та ТОВ «Аліот Логістик» укладено договір №859/02-046 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному та міжміському сполученні. (том 2 а.с.151-154)

На виконання умов договору ТОВ «Аліот Логістик» видало позивачу податкові накладні на суму податку на додану вартість 4083,33 грн. (том 1 а.с.160, 164)

Виконання договору підтверджується замовленнями, рахунками-фактурами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг). (том 1 а.с.161-163, 165-167)

Послуги, отримані позивачем за вищевказаними договорами, були оплачені ПАТ «Луганськтепловоз», що підтверджується платіжними дорученнями. (том 2 а.с.72-103)

Також матеріалами справи підтверджено, що 2 вересня 2013 року між позивачем та ОКП «Компанія «Луганськвода» укладено договір № 177 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. (том 2 а.с.179-184)

ПАТ «Луганськтепловоз» подало уточнюючу податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2014 року, згідно з додатком 5 якої зняло суму податкового кредиту за операціями зі вказаним контрагентом на 9677,92 грн. (том 2 а.с.174-175). ПАТ «Луганськтепловоз» сформувало податковий кредит за липень 2014 року на суму податку на додану вартість 6000 грн. на підставі податкової накладної ОКП «Компанія «Луганськвода» від 31 липня 2014 року № 81. (том 2 а.с.178)Оплата за вказаним договором здійснена згідно з виставленим рахунком від 2 липня 2014 року № 177/2 платіжним дорученням від 24 липня 2014 року № 1803. (том 2 а.с.176, 178)

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про підтвердження наявними матеріалами справи здійснення позивачем господарських операцій з такими контрагентами: Луганська РТПП, ОСОБА_3М, ТОВ «Луганське енергетичне обєднання», ТОВ «Вольф-Транс», ТОВ «Аліот Логістик», ОКП «Компанія «Луганськвода», та, відповідно, робить висновок про правомірність формування податкового кредиту за вказаними господарськими операціями.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача в апеляційній скарзі про те, що зазначені контрагенти не подавали податкову звітність з податку на додану вартість, починаючи з червня 2014 року, не декларували податкові зобовязання по виписаним податковим накладним та, як наслідок, не сплачували грошові зобовязання до бюджету. Порушення податкового законодавства тягне правові наслідки саме для вказаних субєктів господарювання та не може впливати на право позивача формувати податковий кредит за умови дотримання ним вимог закону.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення форми «В4» від 8 червня 2015 року № в частині зменшення підприємству розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 155869,99 грн. підлягають задоволенню, що правильно визначено судом першої інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Між позивачем та його контрагентами, а саме: ПП «Фелікс», МПП «Міф», ТОВ «Діоніс», ТОВ «Східні ресурси», ТОВ НВП «Альфа», ПАТ НВП «Трансмаш», ТОВ «Енергопромислова компанія», ТОВ «Оляна», ТОВ ЄвроПромСервіс», ТОВ «ВКФ «Реалмашпром», ТОВ «Демідов» укладено договори постачання товару. (том 2 а.с.115-116, 120-223)

На підтвердження виконання умов договорів позивачем надано податкові накладні. (том 1 а.с.113, 115, 117, 119, 121, 123, 125, 125, 127, 129, 131, 133-223)

Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції,позивачем надані наступні докази у підтвердження господарських операцій з вище приведеними контрагентами, а саме: видаткова накладна № 1245 від 16.07.2014 року КП Луганський центр утилізації відходів»; рахунок № 1432 від 11.07.2014 року КП «Луганський центр утилізації відходів»; квитанції до прибуткового ордеру № 8 від 16.07.2014 року КП «Луганський центр утилізації відходів»; контрольні талони до паспорту на побутові (будівельні) відходи; паспорт на побутові (будівні) відходи; звіт про використання талонів на вивіз ТПВ; сертифікати відповідності на бензин А-92 та дизельне паливо; акт на списання використаних бланків суворої звітності від 31.07.14 року; акт на вивіз ТПВ від 31.07.2014 року; витяг з книги обліку талонів до паспорту на побутові (будівні) відходи; посвідчення про якість молочної продукції № 152, 154, 157, 158, 159, 160; Паспорт на холодильник «Холод»; сертифікат якості за накладною РН-000029 від 15.07.2014 року на РНТМ-01 №№ креслень ОКВЕ 832410.000 виробництва МПП «Міф»; сертифікат якості № 35 від 04.07.2014 року на продукцію ПАТ «НВП «Трансмаш»; паспорт на елемент фільтруючий очистки повітря виробництва ТОВ НВП «Альфа»; сертифікат № 900 від 17.07.2014 року на тарілку V.300.30.55.107 виробництва ТОВ «Демидов»; сертифікат якості на чеки №№ креслень 2ТЕ166.40.20.298 виробництва ТОВ «ВКФ «Реалмашпром»; сертифікат якості на пиломатеріали, породну сосну ТОВ «Оляна» за травень 2014 року; товарнотранспортна накладна від 11.07.2014 року на вантаж від ТОВ «Оляна»; документ на якість пароніту мастилобензостійкого ПМБ ТОВ «Енергопромислова компанія» за квітень 2014 року; товарнотранспортна накладна № 28 від 02.07.2014 року на вантаж від ТОВ «Енергопромислова компанія»; товарнотранспортна накладна на вантаж від ТВ НВП «Альфа» № 923 від 03 липня 2014 року; наказ від 07.07.2015 року № 528 «Про внесення змін до наказу від 25.07.2012 року № 989 «Про введення в дію положення «Порядок оформлення та укладення договорів» із додатком № 6 форма Листа узгодження; розпорядження від 02.08.2013 року № 588 «Про удосконалення системи оформлення платіжних документів»; сертифікат (висновок) ТПП України № 1477 від 11.11.2014 року; сертифікат (висновок) ТПП України № 1478 від 11.11.2014 року; лист МГУ ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників від 15.01.2015 року № 896/10/28-10-11-2-22. (том 3 а.с.133-168)

Як передбачено частинам 2, 3 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів, керуючись вказаними нормами КАС України, з врахуванням пояснень позивача стосовно обґрунтованого ненадання зазначених доказів до суду першої інстанції та у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, вважає за необхідне дослідити надані до суду апеляційної інстанції докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції для правильного встановлення обставин справи.

Між позивачем та ПП «Фелікс» (м. Краснодон, Луганська область) укладено договори постачання молочної продукції № 910/42 від 07.10.2013 року та № 910/38 від 10.10.2013 року. (том 2 а.с.115, 116, 120, 121)

На підтвердження виконання договору позивачем надано податкові накладні від 02.07.2014 року №№ 91, 92 від 04.07.2014 року №№ 177, 178, від 09.07.2014 року №№ 386, 387, від 11.07.2014 року №№ 531, 532, від 14.07.2014 року №№ 613, 614, від 16.07.2014 року №№ 694, 695. Загальна сума податку на додану вартість складає 5556,49 грн. (том 1 а.с.113, 115, 117, 119, 121, 123, 125, 127, 129, 131, 133, 135)

Судом першої інстанції зроблені висновки, що не знайшли свого підтвердження обставини постачання товару, оскільки не надано актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором, видаткових накладних, прибуткових ордерів, сертифікатів якості, які за умовами договору продавець зобовязаний надати покупцю. Крім того, надані позивачем товарно-транспортні накладні за змістом та формою не відповідають тим, які наведено у додатку 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерством транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (зі змінами).

Проте, вказаний висновок суду спростовується доводом апеляційної скарги позивача, з яким погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2014 року товариство на підставі зазначених договорів отримувало від ПП «Фелікс» молочну продукцію, були виписані податкові накладні, сплачено вартість товару, а податок на додану вартість у сумі 5556,49 грн. заявлено до бюджетного відшкодування.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем також були надані посвідчення про якість молочної продукції № 152, 154, 157, 158, 159, 160 (том 3 а.с.146-151)

Крім зазначеного, колегія суддів враховує, що в акті перевірки позивача єдиною підставою для не підтвердження суми ПДВ є не підтвердження факту реєстрації та сплати податкових зобовязань за липень 2014 року з боку ПП «Фелікс», тобто в період активної фази антитерористичної операції у Луганській області.

Оскільки сума ПДВ 5556,49 грн. була віднесена до податкового кредиту, сплачена у зв'язку з придбанням молочних товарів та підтверджена податковими накладними, що містяться у матеріалах справи, з урахуванням зауважень податкового органу в акті перевірки, колегії суддів вважає доведеним реальність зазначеної господарської операції.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 3.1 договору № 910/42 від 07.10.2013 року поставка товару здійснювалась по кількості та строкам погодженим між сторонами на умовах СРТ м. Луганськ склад цеху громадського харчування по «Інкотермс-2010», що означає, обраний сторонами термін Інкотермс СРТ (CarriagePaidto) «Перевезення оплачено до», тобто, продавець оплачує фрахт за перевезення товару до вказаного місця призначення. Зазначена обставина, пояснює відсутність у ПАТ «Луганськтепловоз» товарно-транспортних накладних на молочну продукцію, яка була доставлена до складу цеху громадського харчування транспортом

продавця.

7 жовтня 2013 року між позивачем та МПП «Міф» (м. Луганськ) укладено договір постачання холодильника, джерела живлення та регулятора напруги № 803-41/14. (том1 а.с.137-139)

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем крім наданих в суді першої інстанції податкової накладної № 1 від 15.07.2014 року, загальна сума ПДВ - 22176 грн., рахунка-фактури, видаткової накладної та прибуткового ордеру в апеляційній інстанції наданий Паспорт на холодильник «Холод» з датою продажу 15.07.2014 року, який має підпис ОТК та печатку МПП «Міф» (м. Луганськ) та сертифікат якості за накладною РН-000029 від 15.07.2014 року на РНТМ-01 №№ креслень ОКВЕ 832410.000 виробництва МПП «Міф» (том 1 а.с. 141-145, 152, 153)

Зазначені докази у своїй сукупності спростовують висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження відповідної господарської операції у зв'язку з не наданням позивачем актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором, та товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт постачання товару саме від вказаного контрагента.

18 грудня 2013 року між позивачем та ТОВ «Діоніс» (м. Луганськ) укладено договір поставки постільної білизни, тканей № 803-335/13. (том 1 а.с.146-148)

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано податкову накладну № 1 від 11.07.2014 року загальна сума ПДВ - 9196,88 грн., рахунок-фактуру, видаткову накладну та прибутковий ордер. (том 1 а.с.149-153)

Колегія суддів вважає, що надані у суді першої інстанції докази підтверджують відповідну господарську операцію, а відсутність актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором та товарно-транспортних накладних, не спростовують реальність зазначеної господарської операції.

18 грудня 2013 року між позивачем та TOB «Східні ресурси» (м. Луганськ) укладено договір поставки нафтопродуктів № 803-333/13. (том 1 а.с.154, 155)

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивач надав до суду податкову накладну № 4 від 01.07.14 року, загальна сума ПДВ - 91004,20 грн., видаткову накладну, рахунок на оплату та прибутковий ордер. (том 1 а.с.156-159)

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що не надання позивачем актів приймання нафтопродуктів, складання яких передбачено договором та Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 року за № 805/15496, не надання паспортів (сертифікатів) якості товару та товарно-транспортних накладних, які постачальник за умовами договору зобов'язаний передати покупцю, свідчить про не підтвердження відповідної господарської операції, виходячи з наступного.

Пунктом 4.2.2 договору № 803-333/13 від 18.12.2013 року (том 1 а.с.154, 155) базис постачання визначається відповідно до заявки покупця та погоджується сторонами наступним чином.

У випадку виставлення продавцем тільки рахунку на оплату за партію товару (без виставлення окремого рахунку за послуги) та здійснення покупцем оплати по даному рахунку, вважається, що сторони погодили базис поставки: EXW (Основної нафтобази продавця).

У випадку виставлення продавцем (окрім рахунку на оплату за партію товару) окремого рахунку за послуги та здійснення покупцем оплати по даному рахунку, вважається, що сторони погодили базис поставки DDP (пункт призначення, назначений продавцем у ТТН). При цьому, якщо продавець у ТТН, у графі «Вантажоперевізник» зазначив ТОВ «Східні ресурси», вважається, що сторони погодили базис поставки DЬP (пункт призначення, назначений продавцем у ТТН), якщо продавець у ТТН, у графі «Вантажоперевізник» зазначив іншого субєкту господарської діяльності, вважається, що сторони погодили наступний базис поставки: СРТ (пункт призначення, назначений продавцем у ТТН).

Пункт призначення визначається відповідно до заявки покупця. Після зазначення продавцем у ТТН пункту призначення, вважається, що пункт призначення погоджений сторонами.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що при постачанні партії товару на умовах ЕXW (нафтобаза продавця), покупець зобовязується самостійно або через перевізника покупця вивезти партію товару з нафтобази (за ціною, зазначеною у рахунку) впродовж 2-х робочих днів.

Пункт 4.4 передбачає, що при постачанні товару па умовах TXW (нафтобаза продавця) покупець самостійно організовус транспортування партії товару. Відвантаження партії товару здійснюється у спеціалізований автотранспорт покупця (чи перевізника) (бензовози, підготовлені для відвантаження партії товару та наявні відповідні дозвільні документи на перевезення світлих нафтопродуктів).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, у липні 2014 року позивач транспортував нафтопродукти від ТОВ «Східні ресурси» власними бензовозами, тому товарно-транспортні накладні не складалися.

Щодо сертифікатів якості на продукцію, яка була отримана ПАТ «Луганськтепловоз» у липні 2014 року (період активної фази антитерористичної операції у Луганській області), то вона була втрачена частково. (том 3 а.с.166, 167)

Крім того, колегія суддів вважає, що доказами, які опосередковано підтверджують обставини постачання товару, є надані в суді апеляційної інстанції сертифікати відповідності на бензин А-92 та дизельне паливо, які залишилися у позивача в наявності. (том 3 а.с.139,140)

27 березня 2014 року між позивачем та ТОВ НВП «Альфа» (м. Луганськ) укладено договір поставки фільтруючих повітряних елементів № 803-93/14. (том 1 а.с. 276-279)

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано до суду першої інстанції податкову накладну № 27 від 03.07.2014 року, загальна сума ПДВ 10204,18 грн., рахунок на оплату, накладну та прибутковий ордер та до апеляційного суду Паспорт на елемент фільтруючий очистки повітря виробництва ТОВ НВП «Альфа», товарнотранспортна накладна на вантаж від ТВ НВП «Альфа» № 923 від 03 липня 2014 року. (том 1 а.с. 280-283, 155, 162)

Зазначені докази спростовують висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження відповідної господарської операції у зв'язку з не наданням актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором, та товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт постачання товару від вказаного контрагента.

21 січня 2014 року між позивачем та ПАТ «НВП «Трансмаш» (м. Луганськ) укладено договір постачання регуляторів підсвічування пульту, регулювальників напруги, пристрої контролю ланцюгів, блоків попередньої пожежної сигналізації та світильників пульту управління № 803-27/14. (том 1 а.с. 257-262)

На підтвердження виконання умов договору позивач надав до суду першої інстанції податкову накладну № 1від 04.07.2014 року, загальна сума ПДВ - 18852 грн., рахунок на оплату, накладну, прибутковий ордер та до апеляційного суду сертифікат якості № 35 від 04.07.2014 року на продукцію ПАТ «НВП «Трансмаш». (том 1 а.с.264-267, 154)

Колегія суддів вважає, що вказані докази спростовують висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів реальності зазначеної господарської операції у зв'язку з не наданням позивачем актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором, сертифікатів якості та товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт постачання товару від вказаного контрагента.

20 січня 2014 року між позивачем та ТОВ «Енергопромислова компанія» (м. Донецьк) укладено договір постачання пароніту ПМБ № 803-23/14. (том 1 а.с.238-240)

На підтвердження виконання умов договору позивач надав до суду податкову накладну № 5 від 02.07.2014 року, загальна сума ПДВ - 333,50 грн., рахунок-фактуру, видаткову накладну та прибутковий ордер. (том 1 а.с.242-245)

Проте, в ході розгляду справи в апеляційній інстанції підприємством були надані документ якості пароніту мастилобензостійкого ПМБ ТОВ «Енергопромислова компанія» за квітень 2014 року; товарнотранспортна накладна № 28 від 02.07.2014 року на вантаж від ТОВ «Енергопромислова компанія» пароніту мастилобензостійкого за замовленням позивача.

Зібрані докази по зазначеній господарській операції спростовують висновок суду першої інстанції стосовно не підтвердження цієї операції у зв'язку з тим, що позивачем не надано актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором, сертифікатів якості та товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт постачання товару від вказаного контрагента.

11 грудня 2013 року між позивачем та ТОВ «Оляна» (м. Луганськ) укладено договір постачання соснової дошки № 803-327/13. (том 1 а.с. 224-228)

На підтвердження виконання умов договору позивач надав до суду податкову накладну № 2 від 10.07.2014 року, загальна сума ПДВ - 2917,20 грн., рахунок-фактуру, видаткову накладну та прибутковий ордер. (том 1 а.с.232-235)

Однак, в суді апеляційної інстанції позивачем були надані сертифікат якості на пиломатеріали, породну сосну ТОВ «Оляна» за травень 2014 року та товарнотранспортна накладна від 11.07.2014 року на вантаж від ТОВ «Оляна», що разом з наданими доказами у суді першої інстанції, підтверджує реальність зазначеної господарської операції та спростовує протилежний висновок суду першої інстанції, який обґрунтовано відсутністю актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором та сертифікатів якості.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 3.1. договору № 803-327/13 від 11.12.2013 року поставка товару між позивачем і цим контрагентом здійснюється по кількості та строкам погодженим між сторонами на умовах СРТ м. Луганськ. Тобто, доставка дошки відбувалася транспортом продавця, а тому товарно-транспортні накладні, які перебувають у розпорядженні позивача цілком свідчать про наявність факту перевезення товару.

Між позивачем та ТОВ «ЄвроПромСервіс» (м. Луганськ) укладено договір № 014/08 від 14.04.2014 року про постачання різців, зенкерів, фрез, розверток, пластин та комбінованого інструменту. (том 1 а.с.211,212)

На підтвердження виконання умов даного договору позивач надав податкові накладні № 18-21 від 08.07.2014 року та № 23-24 від 14.07.2014 року, загальна сума ПДВ складає 26205,50 грн., рахунок-фактуру, видаткові накладні та прибуткові ордери. (том 1 а.с.215-223)

Суд першої інстанції прийшовши до помилкового висновку щодо не підтвердження відповідної господарської операції, оскільки позивачем не було надано актів приймання товару форм П-6 та П-7, складання яких передбачено договором, сертифікатів якості та товарно-транспортних накладних, які б підтверджували факт постачання товару від вказаного контрагента, не врахував, що ТОВ «ЄвроПромСервіс» виготовлював позивачу спеціальний інструмент за власними кресленнями позивача відповідно до Технічних Умов, що унеможливлює надання сертифікату якості, який в такому випадку не передбачається, а доставка інструменту відбувалася власним транспортом ТОВ «ЄвроПромСервіс».

2 грудня 2013 року між позивачем та КП «Луганський центр утилізації відходів» (м. Луганськ) укладено договір на захоронення твердих побутових відходів № СП-205. (том 2 а.с.112, 113)

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав податкову накладну № 218 від 15.07.2014 року, загальна сума ПДВ - 750 грн. (том 1 а.с. 190, 191)

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів реальності вказаної господарської операції у зв'язку з тим, що позивачем не надано актів приймання виконаних робіт (наданих послуг), які б свідчили про виконання договору, талонів встановленого зразка на захоронення та розміщення відходів, які за умовами договору виконавець зобов'язується відпускати замовнику, спростовується наступними доказами доводами апелянта, з якими погоджується колегія суддів.

Так, умовами вказаного договору не передбачено складання актів приймання виконаних робіт (наданих послуг), що унеможливлює їх існування у позивача.

Крім того, пунктом 2.1.2 договору закріплено обов'язок КП «Луганський центр утилізації відходів» відпускати ПАТ «Луганськтепловоз» талони встановленого зразка на захоронення та розміщення відходів, надалі ці талони разом з відходами здаються на міський полігон твердих побутових відходів.

Проте, підтвердженням надання послуг з утилізації відходів є видаткова накладна № 1245 від 16.07.2014 року та рахунок на оплату № 1432 від 11.07.2014 року, які були надані позивачем в суді апеляційної інстанції (том 3 а.с. 133, 134)

Також, в суді апеляційної інстанції позивачем були надані квитанції до прибуткового ордеру № 8 від 16.07.2014 року КП «Луганський центр утилізації відходів», контрольні талони до паспорту на побутові (будівельні) відходи, паспорт на побутові (будівні) відходи, звіт про використання талонів на вивіз ТПВ, акт на списання використаних бланків суворої звітності від 31.07.2014 року, акт на вивіз ТПВ від 31.07.2014 року, витяг з книги обліку талонів до паспорту на побутові (будівні) відходи. (том 3 а.с.135-138, 141-145)

Крім зазначеного, колегія суддів враховує, що відповідно до акту перевірки позивача єдиною підставою для не підтвердження суми ПДВ є не підтвердження факту реєстрації та сплати податкових зобовязань за липень 2014 року з боку КП «Луганський центр утилізації відходів», тобто у період активної фази антитерористичної операції у Луганській області.

19 квітня 2013 року між позивачем та ТОВ «ВКФ «Реалмашпром» (м. Луганськ) укладено договір постачання чеків 2ТЕ166.40.20.298 та послуг з обтискання муфти № 803-124/13. (том 1 а.с.180-182)

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивач надав податкову накладну № 6 від 08.07.2014 року, загальна сума ПДВ склала 10011,01 грн., рахунки-фактури, видаткову накладну та прибутковий ордер. (том 1 а.с. 183-189)

В суді апеляційної інстанції позивачем також був доданий сертифікат якості на чеки №№ креслень 2ТЕ166.40.20.298 виробництва ТОВ «ВКФ «Реалмашпром» (том 3 а.с. 157)

Колегія суддів вважає, що зібрані докази по зазначеній господарській операції у своїй сукупності спростовують висновок суду першої інстанції стосовно не підтвердження цієї операції у зв'язку з тим, що позивачем не надано сертифікатів якості товару, передача яких передбачена договором, товарно-транспортних накладних, які б підтверджували перевезення товару від продавця до покупця.

23 жовтня 2013 року між позивачем та ТОВ «Демідов» (м. Луганськ) укладено договір постачання тарілок V.300.З0.55.107 № 803-257/13. (том 1 а.с.180-182)

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивач надав податкову накладну № 1 від 17.07.2014 року, загальна сума ПДВ - 39960 грн., рахунок-фактуру, видаткову накладну та прибутковий ордер. (том 1 а.с.168-171)

В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем також був наданий сертифікат № 900 від 17.07.2014 року на тарілку V.300.30.55.107 виробництва ТОВ «Демидов» (том 3 а.с. 156)

Зібрані докази по зазначеній господарській операції у своїй сукупності спростовують висновок суду першої інстанції стосовно не підтвердження цієї операції у зв'язку з тим, що позивачем не надано актів приймання товару форм П-6 га П-7, складання яких передбачено договором, сертифікатів якості та товарнотранспортних накладних, які б підтверджували перевезення товару від продавця до покупця.

Щодо контрагента позивача ТОВ «Техторг» (м. Луганськ) колегія суддів враховує наступне.

Позивачем до складу податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за липень 2014 року включено суму за податковою накладною № 3 від 09.09.2014 року (загальна сума ПДВ 583,40 грн.), виданою ТОВ «Техторг» (м. Луганськ) за придбані запасні частини для трактору на суму 3500,40 грн. (диски зчеплення, корзини м/сц., колодки гальмові карданного валу) та на підтвердження господарської операції в суді першої інстанції був наданий підписаний та скріплений печаткою рахунок-фактура, видаткова накладна та прибутковий ордер. (том 1 а.с.246, 247-249)

Як вбачається з наданих пояснень позивача, договір з ТОВ «Техторг» не укладався письмово, а постачання товару здійснено за усною заявкою на підставі рахунка-фактури, оскільки сума операції була незазначеною.

У підтвердження реальності здійсненої господарської операції в суді апеляційної інстанції було надано розпорядження Генерального директора від 02.08.2013 року № 588 «Про удосконалення системи оформлення платіжних документів», яке було прийнято з метою скорочення строків оформленим платіжних документів та прискорення проведення оплат, на підприємстві і діяло у зазначений період часу, відповідно до пункту 1.2. якого, у випадку відсутності договору між ПАТ «Луганськтепловоз» та контрагентом дозволяється оформлення рахунку за умовою, що сума платежів по даному контрагенту не перевищить 10000,00 грн. па рік. Лише у разі виникнення необхідності проведення оплати по одному контрагенту більш ніж 10000,00 грн. на рік виникала необхідність укладати договір (п. 1 3 розпорядження). (том 3 а.с.165)

Визначений порядок оформлення та укладання договорів регламентований відповідним Положенням, затвердженим наказом № 989 від 25.07.2012 р. (зі змінами), проект договору проходить достатньо складну процедуру погодження та візування мінімальна кількість віз складає 12 (структурний підрозділ, відповідальний за укладання договору, директор за напрямком, структура безпеки, юридичний відділ, директор з економіки та фінансів, управління матеріально-технічного забезпечення, планово-економічний відділ, відділ технічного контролю (за необхідністю) фінансовий відділ, управління бухгалтерського обліку та звітності, структура безпеки, директор з

якості) - строк погодження складає мінімум 3 дні. (том 3 а.с.163, 164)

Колегія суддів враховує, що у той час (до початку АТО) ПАТ «Луганськтепловоз» (м. Луганськ) було потужним машинобудівним підприємством, яке кожного року укладало понад 2000 договорів та контрактів на закупівлю комплектуючих та реалізацію власної продукції, розмір оборотних коштів за звітний період складав мільйони гривень, орієнтовна сума ПДВ, що заявлялася підприємством раніше у кожній податковій декларації ПДВ складала 20 - 40 млн. грн., а в день, за інформацією представника позивача, робилося більше 100 оплат у безготівковій формі за договорами поставки.

Крім зазначеного, відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 206 Цивільного кодексу України закріплено наступне: усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Статтею 207 Цивільного кодексу України встановлені вимоги до письмової форми правочину - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Таким чином, виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що позивач мав законне право на здійснення правочину з ТОВ «Техторг» по придбанню запасних частин для трактору на суму 3500,40 грн. використовуючи альтернативний варіант - рахунок-фактуру, податкову накладну та видаткову накладну, з яких чітко вбачається воля та згода сторін на укладення правочину та досягнуті домовленості по всім його суттєвим умовам.

Стосовно наявності/відсутності актів приймання товару форм П-6 та П-7 колегія суддів погоджується з доводами апелянта, які спростовують висновки суду першої інстанції з цього приводу та зазначає наступне.

Параграфом 3 гл. 54 Цивільного Кодексу України (надалі ЦК України) та параграфом 1 гл. 30 Господарського Кодексу України (надалі ГК України) визначені поняття та загальні положення щодо порядку укладання та виконання договору поставки.

Проте вже ч. 2 ст. 264 ГК України акцентує увагу на можливості встановлення спеціальними актами особливостей поставки окремих видів продукції виробничо-технічного призначення або виробів народного споживання, а також особливого порядку здійснення поставки продукції для державних потреб.

Статтею 265 ЦК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар(товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Це визначення уточнюється ст. 712 ЦК України, яка, зокрема, прямо наділяє постачальника статусом суб'єкта підприємницької діяльності і акцентує на використанні товару, що поставляється, в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням покупцем.

Договір поставки є різновидом договору купівлі-продажу, на що вказують ч. 2 ст. 712 ЦК України та ч. 6 ст. 265 ЦК України, відповідно до яких, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж в частині, не врегульованій спеціальним законодавством. Договір поставки має спільну з договором купівлі-продажу економічну природу (платна передача товару від одного суб'єкта до іншого), проте відрізняється рядом особливостей, які розглядаються нижче.

Покупець зобов'язаний прийняти продукцію, що була поставлена. Проте ЦК України, загальні положення ЦК України, а також положення про поставки передбачають підстави відмови покупця від прийняття продукції.

Так, ч. 5 ст. 268 ЦК України передбачено право покупця відмовитися від прийняття і оплати товарів у разі, якщо вони більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Проте, якщо продукція виявиться такою, що не відповідає умовам договору, покупець має право відмовитися від неї на підставі загальних положень ч. 2 ст. 678 ЦК України.

Покупець також має право відмовитися від прийняття товару у разі не укомплектування продукції, що виявилася некомплектною, в установлений за погодженням сторін строк (ч. 3 ст. 270 ГК України); у разі поставки продукції в асортименті, що не відповідає умовам договору поставки, тощо (ч. 1 ст. 672 ЦК України); у разі передання продукції без тари та (або) упаковки чи в неналежних тарі та (або) упаковці (ст. 686 ЦК України), тощо.

Порядок приймання продукції за кількістю визначено Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затії, постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15 червня 1965 р. № П-6 (далі Інструкція П-6).

Порядок приймання продукції за якістю встановлено Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, вати, постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7 (далі Інструкція П-7).

Продукція, що надійшла в справній тарі, приймається за якістю і комплектністю, як правило, на складі кінцевого одержувача.

Відповідно до Інструкцій П-6 та П-7 Приймання продукції провадиться уповноваженими та те керівником одержувача чи його заступником.

Приймання продукції за якістю та комплектністю провадиться за супровідними документами, які засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація та інше).

При виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, чи тари упакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції, одержувач припиняє подальше, приймання продукції і складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів.

Одержувач також зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника виготовлювача (відправника).

При неявці представника виготовлювача (відправника) на виклик одержувача (покупця) і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції провадиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості.

За результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю і підписаний всіма особами, що брали участь у перевірці якості і комплектності продукції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що умовами укладених договорів з ПП «Фелікс», МПП «Міф», ТОВ «Діоніс», ТОВ «Східні ресурси», ТОВ НВП «Альфа», ПАТ «НВП «Трансмаш», ТОВ «Енергопромислова компанія», ТОВ «Оляна», ТОВ «ЄвроПромСервіс», КП «Луганський центр утилізації відходів», ТОВ «ВКФ «Реалмашпром» та ТОВ «Демідов» встановлено порядок приймання товару - відповідно до Інструкцій П-6 та П-7 на випадок виявлення невідповідності продукції по якості чи кількості.

Продукція від зазначених контрагентів надійшла до ПАТ «Луганськтепловоз» в справній тарі, нарікань щодо її якості чи кількості позивач не мав, а тому й акти приймання товару форм П-6 та П-7 не повинні були складатися.

Отже, колегія суддів зауважує, що відсутність актів приймання товару форм П-6 та П-7 не є підставою для висновку щодо не підтвердження обставини постачання товару.

Стосовно наявності/відсутності сертифікатів якості на придбану продукцію, колегія суддів також погоджується з доводами апелянта, які спростовують висновки суду першої інстанції з цього приводу та зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 19.05.2011 року № 3392-VI «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» затверджено Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності згідно з додатком; заборонено вимагати від суб'єктів господарювання отримання документів дозвільного характеру, які не внесені до Переліку, затвердженого цим Законом; встановлено, що необхідність одержання документів дозвільного характеру, встановлено законами, та виникає виключно після внесення таких документів до Переліку, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.?

Термін «документ дозвільного характеру» вживається у значенні, наведеному у Законі України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Тобто, ПАТ «Луганськтепловоз» отримував від постачальників сертифікати якості товар виключно в тих випадках, коли це мало відбуватися.

Стосовно наявності/відсутності товарно-транспортних накладних, колегія суддів також погоджується з доводами апелянта, які спростовують висновки суду першої інстанції з цього приводу та зазначає наступне.

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які було затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (надалі Правила) передбачено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти, тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Згідно п. 11.3 вказаних Правил, дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Таким чином, Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні не називають ТТН, на відміну від дорожнього листа, як документ, без якого не можливе перевезення вантажів.

Згідно до п.1 Правил під товарно-транспортною накладною розуміється єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної робот.

Отже, як свідчить вищевикладене, Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не визначають прав та обов'язків юридичної особи або фізичної особи підприємця, під час перевезення вантажу для власних потреб.

Якщо юридична особа або фізична особа-підприємець перевозять у внутрішньому перевезенні вантаж, який належить їм на праві власності, власними силами, без залучення стороннього перевізника, то оформлення ТТН не є обов'язковим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що товарно-транспортна накладна за своєю суттю є підтвердженням придбання автотранспортних послуг і єдиною підставою для включення до складу валових витрат сплачених сум за автотранспортні послуги. Відсутність товарно-транспортної накладної свідчить про відсутність підстав для віднесення до складу валових витрат за автотранспортні послуги, а не витрат з придбання товарів. Відсутність товарно-транспортних накладних не є перешкодою для формування підприємством податкового кредиту по податку на додану вартість та не свідчить про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням тільки правил перевезень, автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Як свідчать матеріали справи, контрагенти позивача, по яким у суду першої інстанції виник сумнів щодо реальності господарських операцій з приводу ненадання товарно-транспортних накладних або самостійно доставляли продукцію/товари ПАТ «Луганськтепловоз», або останнє своїм транспортом виконувало таку доставку. (том 3 а.с. 74-76)

Крім вищезазначеного колегія суддів враховує наступне.

Всі зазначені контрагенти позивача - це юридичні особи, що розташовані у містах Луганську та Донецьку.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» (далі - Указ № 405) на території Луганської та Донецької області розпочато антитерористичну операцію. Територія проведення АТО -- територія України, на якій розташовані, визначені у затвердженому Кабінетом ОСОБА_4 України переліку населені пункти, де проводилася АТО розпочата згідно з Указом № 405.

Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Як платник податків ПАТ «Луганськтепловоз» зобовязаний складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим Кодексом України.

Зокрема, відповідно до пункту 16.1.3 статті 16 Податкового кодексу України ПАТ «Луганськтепловоз» зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Внаслідок проведення на території міста Луганська активних бойових дій в рамках проведення антитерористичної операції, починаючи з 01 липня 2014 року, відбувалося захоплення державних органів влади, зупинення функціонування банківських установ їх платіжних систем, обєктів поштового звязку, (зокрема Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів), відбувалося аварійне (незаплановане) відключення постачання електроенергії, вимушене відключення надання послуг глобальної мережі Internet та телефонного звязку.

Торгово-промисловою палатою України позивачу видані Сертифікати (висновки) № 1478 та № 1477 від 11.11.2014 року про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які було надано в суді апеляційної інстанції. (том 3 а.с.166, 167)

Звернувшись до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників ДФС з заявами про врахування наявності Сертифікатів ТПП та продовження терміну подання податкової звітності, фіскальним органом позивачу було відмовлено (лист від 15.01.2015 року №896/10/28-10-11-2-22) в задоволенні заяви із зазначенням, що вказане питання потребує більш детального розгляду, у зв'язку з чим Центральний офіс звернеться до Державної фіскальної служби України. (том 3 а.с.168)

Колегія суддів зазначає, що підставою для винесення оскаржуваного податкового рішення стала відсутність декларування контрагентами позивача своїх податкових зобовязань, тому не можна виключати наявність у них сертифікатів ТПП про форс-мажорні обставини та їх неврахування податковим органом як то відбулося з ПАТ «Луганськтепловоз».

На підставі викладеного колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для формування податкового кредиту за вищевказаними господарськими операціями, оскільки вважає реальними господарські операції за вказаними контрагентами.

Таким чином, судом першої інстанції не правильно встановлені обставини по справі, постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 19680,31 грн. (4872 грн. + 14808,31 грн.), що підтверджується платіжними дорученнями про сплату судового збору № 965 від 09.06.2015 року, № 146 від 13.10.2015 року та 162 від 09.11.2015 року (том 1 а.с.2, том 3 а.с.а.с.118, 188).

Тобто, сума судового збору, яка підлягає поверненню, становить 19680,31 грн. Крім того, зважаючи, та не що відповідачем при поданні апеляційної скарги не було сплачено судовий збір та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року відстрочено відповідачу сплату судового збору до розгляду апеляційної скарги по суті, відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року та з огляду на оспорювану за спірними податковими повідомленнями-рішеннями суму, з відповідача необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду у справі за позовом майнового характеру, який подано юридичною особою, у розмірі 14808,31 грн. (897473,25 грн. *1,5% *110%).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5жовтня 2015 року у справі № 812/515/15 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року у справі № 812/515/15 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року у справі № 812/515/15 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 8 червня 2015 року форми «В1» № НОМЕР_1 та форми «В4» № НОМЕР_2 задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходівформи «В1» № від 8 червня 2015 року про зменшення Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 398877 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 99719,25 грн.

Визнати недійсним та скасувати податкове повідомленнярішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми «В4» № НОМЕР_2 від 8 червня 2015 року про зменшення Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 398877 грн.

Стягнути з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (Код )за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» () судовий збір у розмірі 19680 (девятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 31 копійку.

Стягнути з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (Код ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14808 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісім) гривень 31 копійку.

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 21 грудня 2015 року. Повний текст постанови складений та підписаний у нарадчій кімнаті 23 грудня 2015 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_5