Справа № 405/5384/15-а
Суддя: Плохотніченко Л. І.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/5384/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання неправомірними дій

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання неправомірними дій зазначивши, що у 2008 році він вийшов на пенсію, мав загальний стаж роботи 41 рік, з яких 14 років та девять місяців був державним службовцем, працюючи в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

В обгрунтування позову позивач вказав, що відповідачем до загальної суми його заробітної плати, розмір якої враховувався при розрахунку розміру пенсії, безпідставно не було включено суми індексації, матеріальна допомога на оздоровлення та інші виплати, проте з них було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. А тому вважаючи, що зазначені обставини вплинули на розмір його пенсії, посилаючись на ст. 37 Закону України «Про державну службу» позивач з даним позовом звернувся до суду.

Позивач у судове засідання зявився, надав пояснення, згідно з якими позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання зявився, надав пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.12.1994 року позивача було призначено на посаду начальника контрольно ревізійного відділу по переводу за конкурсом та 01.08.2002 року від виконання обовязків начальника контрольно ревізійного відділу позивача було звільнено.

01.08.2002 року позивача призначено на посаду начальника контрольно ревізійного відділу головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

19.01.2012 року позивача призначено на посаду начальника відділі внутрішнього аудиту головного управління, як такого, що успішно пройшов стажування.

29.08.2013 року позивач був звільнений з посади на пенсію за досягненням граничного віку перебування на державній службі, згідно з п. 3 ст.30 Закону України «Про державну службу».

29.08.2013 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді з заявою про призначення пенсії, відповідно до якої позивачеві було призначено пенсію.

В подальшому, встановивши, що загальний розмір нарахованої відповідачем пенсії не відповідає розміру пенсії, яку позивач повинен був би отримувати з урахуванням включення до розміру його заробітної плати всіх сум отриманих ним, з яких сплачувався єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, 28.04.2015 року позивач звернувся з даного приводу з заявою до відповідача, в задоволенні якої рішенням № 166623 від 05.05.2015 року про відмову в перерахунку пенсії, відповідачем було відмовлено.

Обгрунтовуючи свою відмову у перерахунку пенсії відповідач, як у рішенні № 166623 від 05.05.2015 року та і під час розгляду справи пояснив, що зазначені позивачем виплати, які містилися в стовбці під назвою «Інші» не відносяться до структури заробітної плати, відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу», а тому позивач, який вийшов на пенсію, як державний службовець, навіть якщо й отримував заробітну плату, до якої входили інші виплати, не зазначені в ст. 33 Закону України «Про державну службу» , з яких сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування не має права на перерахунок.

З такими доводами представника відповідача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ОСОБА_2 України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно зі ст. 3 ОСОБА_2 України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України (ст. 19 ОСОБА_2 України).

Згідно зі ст. 21 ОСОБА_2 України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 46 ОСОБА_2 України).

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: 1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Таким чином, за змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати

Згідно зі ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ( ч. 2 ст. 99 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Суд вважає, що оскільки пряма норма, яка б встановлювала обовязок позивача щодо порядку письмового досудового звернення до відповідача з питання вирішення спору, який виник між сторонами відсутня, то не можна вважати, що позивач повинен був звернутися до суду в місячний строк, який повинен обраховуватися з дня коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги, тобто у строк до 05.06.2015 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та зясовано фактичними даними про порушене право на справедливе обрахування розміру пенсії позивачу стало відомо при щомісячному отриманні пенсії, з якої вбачалося неправильний її розрахунок, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача можуть бути задоволені в межах передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України строку, тобто не більше як за шість місяців до звернення позивача до відповідача з вимогою про перерахунок пенсії.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.. 72 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до ОСОБА_2 та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені ОСОБА_2 та законами України.

У відповідності до ст.. 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 11 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 12 КАС України розгляд справ в адміністративних судах проводиться відкрито

Відповідно до ст. 13 КАС України Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ст.. 14 КАС України).

Відповідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 2, 8 14, 94, 99, 158-163, 167 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання неправомірними дій - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України у місті Кіровограді та зобовязати управління Пенсійного Фонду України у місті Кіровограді зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 28 жовтня 2014 року, з урахуванням всіх сум отриманих ОСОБА_1, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 73,08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частин постанови відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко