Справа № 813/4576/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 876/10855/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області до Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

12.06.2013 року Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області звернулося в суд з адміністративним позовом до Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просило: визнати дії начальника Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 37899588 за виконавчим листом № 813/1369/13-а від 23.04.2013 року, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 37898522 за виконавчим листом № 2а-58/12/1370 від 09.04.2013 року, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 37898377 за виконавчим листом № 813/1026/13-а від 05.04.2013 року, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 36839384 за виконавчим листом № 813/78/13-а від 13.02.2013 року, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 36839373 за виконавчим листом № 813/77/13-а від 07.02.2013 року, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 36821152 за виконавчим листом № 2а-8401/12/1370 від 28.01.2013 року, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.05.2013 року ВП № 37468305 за виконавчим листом № 2а-7832/2011 від 10.01.2013 року; відновити виконавчі провадження ВП № 37899588 за виконавчим листом № 813/1369/13-а від 23.04.2013 року, ВП № 37898522 за виконавчим листом № 2а-58/12/1370 від 09.04.2013 року, ВП № 37898377 за виконавчим листом № 813/1026/13-а від 05.04.2013 року, ВП № 36839384 за виконавчим листом № 813/78/13-а від 13.02.2013 року, ВП № 36839373 за виконавчим листом № 813/77/13-а від 07.02.2013 року, ВП № 36821152 за виконавчим листом № 2а-8401/12/1370 від 28.01.2013 року, ВП № 37468305 за виконавчим листом № 2а-7832/2011 від 10.01.2013 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірними постановами відповідачем було повернуто виконавчі документи стягувачеві з посиланням на Закон України «Про виконавче провадження» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, за якими відповідні виконавчі дії мають проводитися органами Державної казначейської служби. Позивач вважає вказану позицію неправомірною, оскільки відповідачем не було враховано, що відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про гарантії держави шодо виконання судових рішень» його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що зазначений у виконавчих листах боржник - державне підприємство «Західукргеологія» - є бюджетною установою та має відкритий рахунок в органах Казначейства. Проведення виконавчих дій, з урахуванням наведених вище норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, має здійснюватися органами Державної казначейської служби, а вказані обставини виключають можливість державного виконавця звернути стягнення на кошти боржника на рахунках, відкритих в органах Казначейства. В свою чергу це унеможливлює подальше виконання рішення суду державною виконавчою службою, оскільки наявна встановлена законом заборона, чітко визначений порядок та процедура виконання даних рішень, що й зумовило повернення виконавчого документа стягувачеві.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Галицьким відділом Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийнято: постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №37899588 за виконавчим листом №813/1369/13-а від 23.04.2013 року на суму 31412,49 грн.; постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №37898522 за виконавчим листом №2а-58/12/1370 від 09.04.2013 року на суму 47330,27 грн.; постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №37898377 за виконавчим листом №813/1026/13-а від 05.04.2013 року на суму 141 433,68 грн.; постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №36839384 за виконавчим листом №813/78/13-а від 13.02.2013 року на суму 8760,53 грн.; постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №36839373 за виконавчим листом №813/77/13-а від 07.02.2013 року на суму 15728,96 грн.; постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №36821152 за виконавчим листом №2а-8401/12/1370 від 28.01.2013 року на суму 8 749,16 грн.; постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП №37468305 за виконавчим листом №2а-7832/201 1 від 10.01.2013 року на суму 46 355,83 грн.(а.с.10,14,18,22,26,30,34).

Галицьким відділом Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції зазначено, що враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, виконання поданих позивачем виконавчих листів має здійснюватися органами Казначейства.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. (далі Закон № 606-XIV).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), згідно зі ст. 1 Закону № 606-XIV, - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до ст. 2 Закону № 606-XIV, покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці).

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 606-ХІV рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок).

Згідно з абзацами 3, 6 пункту 2 Порядку боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Інші терміни вживаються у значенні, наведеному в Бюджетному кодексі України, Податковому кодексі України, Законах України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та «;Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України термін «бюджетні установи» вживається в такому значенні - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Стягувач -- УПФ України в Берегівському районі Закарпатської області є державним органом. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 року № 4901-IV, його дія не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація.

Боржником у даному виконавчому провадженні є Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії "Надра України" (далі - Компанія), яка утворена Указом Президента України від 14 червня 2000 року № 802/2000 «Про заходи щодо підвищення ефективності управління підприємствами в галузі геології і розвідки надр» (далі -Указ № 802/2000) і постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2000 року № 1128 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Надра України» (далі - постанова № 1128) та діє на підставі Статуту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 року № 1460 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року № 912)

Згідно з пунктом 5 Статуту Компанія утворена з метою підвищення ефективності управління підприємствами галузі геології і розвідки надр, задоволення потреби держави в нарощуванні мінерально-сировинної бази та отримання прибутку шляхом провадження господарської діяльності.

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 Статуту акціонерами Компанії є, зокрема, держава в особі Держгеонадр - до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію пакета акцій Компанії та в особі Фонду державного майна - після передачі йому пакета акцій Компанії, визначеного для продажу згідно з рішенням про приватизацію.

Отже, підприємство-боржник у спірному виконавчому провадженні є прибутковим державним підприємством, а тому не є бюджетною установою, у розумінні частини 2 статті 3 Закону № 606-ХІV і пункту 12 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України.

Законом №606-ХІV встановлено вичерпний перелік рішень, які виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ.

В даному випадку не відбувається стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, а Підприємство не є бюджетною установою, хоча має відкриті рахунки в органах Казначейства і є боржником, у розумінні абзацу 3 пункту 2 Порядку.

З наявних в матеріалах справи постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року та 23.05.2013 року, державний виконавець при примусовому виконанні рішень суду про стягнення з Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України" "Західукргеологія" заборгованості обмежився лише фактом наявності Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року (в ред. від 30.01.2013 року). На цій підставі державний виконавець повернув виконавчі листи стягувачеві.

Згідно з п. 3 вказаного Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або боржників (визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах казначейства), виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства в установленому порядку.

Виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні даного спору слід застосовувати не Порядок, яким встановлено ширший перелік рішень, які підлягають виконанню органами Державного казначейства України ніж у Законі №606-ХІV, а Закон №606-ХІV, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. У частині 2 цієї статті зазначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами (п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону № 606-XIV передбачено обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У частині другій цієї ж статті, зокрема. передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Перелік підстав, за наявності який виконавчий документ повертається стягувачу наведено у частині першій статті 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо повернення виконавчих документів стягувачеві є протиправними, а постанови державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.05.2013 року, 23.05.2013 року ВП № 37899588, ВП № 37898522, ВП № 37898377, ВП № 36839384, ВП № 36839373, ВП № 36821152, ВП № 37468305 про повернення виконавчого документа стягувачеві слід скасувати.

Поряд з тим, колегія суддів вважає, що також є обґрунтованими позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області про визнання протиправними дій начальника Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з наступних підстав.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про повернення виконавчого документа затверджується начальником відділу, якому держаний виконавець, що виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві безпосередньо підпорядкований.

З матеріалів справи слідує, що оскаржувані постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 37899588, ВП № 37898522, ВП № 37898377, ВП № 36839384, ВП № 36839373, ВП № 36821152 та від 23.05.2013 року ВП № 37468305 були затверджені начальником Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Бойком О.В.

Беручи до уваги протиправність постанов про повернення виконавчого документа, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій начальника при затвердженні таких постанов.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовної вимоги Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області щодо зобов'язання Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відновити виконавчі провадження слід відмовити з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушенні права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Крім того, відповідно до ст.51 Закону №606, передбачено підстави для відновлення виконавчого провадження. А саме, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Враховуючи положення даної норми Закону, на думку колегії суддів відсутні правові підстави для задоволення вимоги апелянта щодо зобов'язання відповідача відновити виконавчі провадження, оскільки сам факт скасування постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві, передбачає вчинення дій відповідачем направлених на відновлення неправомірно закінченого виконавчого провадження.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2013 року у справі № 813/4576/13-а скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії начальника Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції при затвердженні постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 37899588, ВП № 37898522, ВП № 37898377, ВП № 36839384, ВП № 36839373, ВП № 36821152 та від 23.05.2013 року ВП № 37468305.

Скасувати постанови державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.05.2013 року ВП № 37899588, ВП № 37898522, ВП № 37898377, ВП № 36839384, ВП № 36839373, ВП № 36821152 та від 23.05.2013 року ВП № 37468305.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін