Справа № 826/25347/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 січня 2016 року № 826/25347/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві
провизнати дій незаконними
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, в якій позивач просив:

- визнати дії відповідача щодо наявності заборгованості такими, що не відповідають закону;

- визнати незаконними дії відповідача щодо заборони виїзду за кордон та тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України позивача у зв'язку із наявною заборгованістю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

02 грудня 2015 року під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечував, з підстав його необґрунтованості.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, представник відповідача проти задоволення клопотання.

Суд керуючись ч.4 ст.122 КАС України ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2013 року у справі № 6-1374/13 частково задоволено подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Халімон М.В. та обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, без вилучення закордонного паспорта, до виконання зобов'язань по виконанню виконавчого листа № 2-3387 виданого 24 жовтня 2005 року Подільським районним судом м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по в частині всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 25 липня 2005 року до досягнення ним повноліття.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року у цивільній справі № 760/19945/14-ц, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини та пені - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 10000,00 грн. У решті позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 02 червня 2015 року.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що незважаючи на виконання ним обов'язку по сплаті аліментів, старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві звернувся з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа громадянина України, наслідком чого стало винесення ухвали суду від 03 жовтня 2013 року у справі № 6-1374/13.

Зазначені дії відповідача позивач вважає такими, що не відповідають Закону України «Про виконавче провадження» та порушують права позивача на вільне пересування, а також позивач зазначає, що ухвала Солом'янського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2013 року у справі № 6-1374/13 була винесена на підставі неповного з'ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права.

30 липня 2015 року та 12 серпня 2015 року позивач звертався до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві із заявами, в яких просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, звернутись до Солом'янського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування ухвали від 03 жовтня 2013 року по справі № 760/21390/13-ц про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 та скасувати дане обмеження.

Листом від 26 серпня 2015 року № 537/9 Відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві повідомив позивача про те, що згідно довідки-розрахунку заборгованості, борг по виконавчому листу № 2-3387 від 24 жовтня 2005 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття, станом на 01 червня 2015 року становить 13706,87 грн. Враховуючи, що у боржника наявні неврегульовані аліменти, зобов'язання по яких ОСОБА_1 не виконує, державний виконавець не вправі звертатись у суд із клопотанням про припинення обмеження виїзду.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання дій відповідача щодо наявності заборгованості такими, що не відповідають закону та визнання незаконними дій відповідача щодо заборони виїзду за кордон та тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України позивача у зв'язку із наявною заборгованістю

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавчу службу», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Тобто, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК. На підставі цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, встановленому ЦПК, щодо боржників у виконавчому провадженні за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону N 606-XIV, примусове виконання яких здійснюється державною виконавчою службою.

У разі виконання боржником відповідних зобов'язань, а також у зв'язку із закінченням виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону N 606-XIV (повна сплата боргу за виконавчим документом) державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

На підставі викладеного можна зробити висновок, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення такого обмеження - на державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що фактично позивач не погоджується з ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2013 року у справі № 6-1374/13, якою було задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа громадянина ОСОБА_1 та обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань по виконанню виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач не скористався своїм правом на її оскарження в апеляційному порядку, натомість, звернувшись до суду з даним позовом позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав.

З огляду на те, що станом на день розгляду справи за позивачем рахується заборгованість по сплаті аліментів за рішенням суду, обов'язку з припинення тимчасового обмеження позивача у праві виїзду за межі України у державного виконавця не виникло.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача щодо наявності заборгованості такими, що не відповідають закону та визнання незаконними дії відповідача щодо заборони виїзду за кордон та тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України позивача, у зв'язку із наявною заборгованістю, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський