Справа № 2а-3475/10
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2010-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-3475/10
Провадження №
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2010 року суддя Київського районного суду м. Полтави Кузіна Ж.В. , розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради про визнання дій незаконними та стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій незаконними та стягнення недоотриманої допомоги на оздоровлення посилаючись на те, що він є евакуйованим в 1986 році із зони відчуження , постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід 2 групи з дитинства та згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на щорічну допомогу на оздоровлення, яка йому була виплачена у 2009-2010 роках розмірі 120 грн., а повинна була виплачена бути у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, а тому такі дії відповідача є незаконними , недоплата допомоги за 2009 рік становить 2 905 грн, за 2010 рік 4 300 грн., яку просив стягнути.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України справу вирішено судом на підставі наявних у справі матеріалів і доказів, в порядку скороченого провадження, передбаченого п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України.

Позивач є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС першої категорії, захворювання якого пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС та згідно з висновком МСЕК є інвалідом другої групи. У вересні 2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 ( в редакції Закону від 09.07.2007 року) учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС , які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою , виплачується щорічна допомога на оздоровлення в таких розмірах: інвалідам 2 групи в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат .

Частиною 7 ст. 48 вищевказаного Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги на оздоровлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказаний закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного та соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.

У відповідності до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України в 2006 році доповнила Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Крім того, делегуючи повноваження Кабінету Міністрів України щодо визначення порядку проведення таких виплат Верховна Рада України зазначеним законом не надавала йому право змінювати розмір в сторону зменшення, передбачених законом виплат.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

У письмових запереченняз відповідач посилався, що щорічна допомога на оздоровлення, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у 2009-2010 р. виплачувалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р., яка є чинною і після прийняття рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р., розмір якої для інвалідів 2 групи становив 120 грн. Кошти для виплати щорічної допомоги на оздоровлення в залежності від розміру мінімальної заробітної плати у 2009 р. не передбачалися державним бюджетом України. Крім того, відповідач зазначив, що не є розпорядником коштів державного бюджету з питання виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не має відповідних бюджетних зобовязань та бюджетних асигнувань з цього приводу, не має рахунків, з яких здійснюється виплата коштів на ці цілі. Відповідач діяв в межах повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку з чим вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

З такою позицією відповідача неможна погодитись.

Виплата позивачу у 2009 -2010 рр. допомоги на оздоровлення у розмірі 120 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 562 неможна вважати правомірною, з урахуванням того, що на час виплати, законодавством України був встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Зазначена Постанова Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовим актрм (прийнята на виконання закону), тому у разі виникнення колізії між їх нормами та нормами закону, застосуванню підлягають положення останнього.

Таким чином, в даному спорі застосуванню підлягає ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року.

Отже, позивач мав право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат із розрахунку розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, встановлених Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.

Доводи відповідача про відсутність кошторисних призначень для реалізації ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону. Як вбачається із змісту Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та бюджетної програми "Компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, та допомоги на оздоровлення…" виплата щорічної допомоги на оздоровлення потерпілих від Чорнобильської катастрофи проводиться на відшкодування шкоди, завданої здоров'ю визначених законом осіб, внаслідок радіоактивного забруднення території.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань.

Отже , відповідачем порушено право позивача на отримання грошової допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в 2009-2010 роках тому необхідно зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та нарахувати позивачу за вказаний період у встановлених ч. 4 ст. 48 вищезазначеного Закону розмірах.

Позивачу виплати щорічної допомоги на оздоровлення було проведено 18 лютого 2009 року за 2009 рік та 22 червня 2010 року за 2010 рік.

Позивачем не пропущений строк позовної давності , що підтверджується діючим законодавством, а саме п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України .

Відповідно до ст. 73 Закону України від 08.02.1995 року № 39/95-ВР «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється відповідним законодавством України.

Разом з тим, ч.1 ст. 76 зазначеного Закону передбачено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров»ю особи, не обмежується строком давності.

Вимога позивача щодо стягнення заборгованості по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у визначеній ним конкретній грошовій сумі не підлягає задоволенню, оскільки нарахування допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту, і суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження , тому позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ст.11 ч.2 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд вважає можливим забов»язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат за 2009 р..та 2010 р.

Підляґає задоволенню позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні ті виплаті позивачу недотриманої щорічної грошової допомоги на оздоровлення зв 2009-2010 роки в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Суд вважає за можливе віднести судові витрати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Конституції України, ч. 4,5 ст. 48 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 71, 160-163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України , суддя ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 недоотриманої щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, за 2010 рік відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в десятиденний строк із дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий Ж.В.Кузіна