Справа № 286/4287/15-а
Суддя: Невмержицький С. С.
Дата ухвалення: 2016-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/4287/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 року

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Невмержицький С. С. , розглянувши у скороченому провадженні в місті Овруч справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області про зобов»язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області (далі відповідач) про поновлення виплати пенсії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 28.03.2011 року вона перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області та отримує пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України «Про державну службу».

З моменту призначення пенсії і по даний час вона працює на посаді начальника відділу статистики в Овруцькому районі Головного управління статистики у Житомирській області. Дана посада віднесена до посад державних службовців. З 1 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату позивачу пенсії. 10.12.2015 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі із заявою про відновлення виплати даної пенсії.

Відтак, листом від 15.12.2015 року за №446/В-8 управлінням Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області було відмовлено позивачу в відновленні виплати пенсії, оскільки з 01.04.2015 року по даний час позивач перебуває на державній службі, тому призначена їй пенсія не виплачується правомірно, тобто в управлінні відсутні правові підстави для відновлення (початку) з 01.06.2015 року (з дати призначення) виплати призначеної їй пенсії.

Вважає, що рішення відповідача про відмову у відновленні виплати раніше призначеної їй пенсії грубо порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення, передбачене ст. 46 Конституції України. Виходячи із змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213, вважає, що її права на соціальний захист порушені відповідачем, починаючи з 01 червня 2015 року.

Відповідач не надав заперечення на адміністративний позов у встановлений строк.

Дослідивши та оцінивши в сукупності всі обставини справи та зібрані по ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач з 28.03.2011 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до довідки виданої Головним управлінням статистики у Житомирській області від 18.12.2015 року №15-34/495 позивач працює на посаді начальника відділу статистики в Овруцькому районі Головного управління статистики у Житомирській області, дана посада віднесена до посад державних службовців (а.с.3).

З 01.04.2015 р. позивачу припинено виплату пенсії.

Листом № 446/В-8 від 15.12.2015 року відповідач відмовив у відновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України від 02.03.2015 року №213 та повідомив про відсутність права на отримання пенсії до кінця 2015 року, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та отримання пенсії.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.ст.22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про державну службу») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про державну службу», в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу.

Принципом верховенства права, який визнається і діє в Україні, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Законом України у межах і відповідно до законів України.

Відмову відповідача щодо виплати пенсії позивачу суд вважає неправомірною, оскільки Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (з урахуванням змін, внесених Законом України № 213, які набрали чинності з 1 квітня 2015 року), тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цим Законом не призначається.

У теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позбавлення позивача з 01.04.2015року по 31.12.2015 року права на отримання раніше призначеної пенсії державного службовця є звуженням її конституційного права на соціальний захист і порушує її конституційні права на соціальний захист.

Згідно ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Окрім того, статті 58 та 64 Конституції України передбачають, що Закони не мають зворотної дії в часі. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод, а конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Тому суд вважає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, який скасовує норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців та суддів, прийнятий через 4 роки після призначення позивачу вказаної пенсії, не може бути підставою для невиплати пенсії позивачу, оскільки обмежує права на соціальне забезпечення, передбачені Конституцією України.

При цьому суд враховує, що законодавцем не виконано вимогу вищевказаного закону про прийняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення усіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, до 1.06.2015р.

З 01.06.2015р. особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», призначаються пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення». Але враховуючи, що пенсія державного службовця позивачу призначена та виплачувалася з 2011 року та зважаючи на те, що відповідно до Конституції України Закони не мають зворотної дії в часі, суд вважає дії відповідача по невиплаті позивачу раніше призначеної пенсії державного службовця незаконними. При цьому поновити права позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Згідно заявленої позивачем вимоги про негайне виконання постанови суду та подання звіту суд зазначає, що у відповідності до ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Негайно також виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

У відповідності до ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 487 грн 20 коп (а.с.1) слід стягнути з Державного бюджету України.

На підставі ст.ст. 1, 3, 8, 58, 64 Конституції України, керуючись та ст.ст. 8-11, 18, 71, 160, 161, 162, 183-2, 267 КАС України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області відновити з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі Житомирської області виконати постанову негайно у межах суми платежу за один місяць та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили.

На постанову суду до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним направленням копії скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду особою, яка її подає.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. С. Невмержицький