Справа № 2-а-56/10
Суддя: Лопухович А. О.
Дата ухвалення: 2010-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-56
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в особі головуючої судді Остапчук А.О.,
при секретарі Федчук А.А.,
представника позивача Петрука О.А.,
предсатвників відповідачів Савчука В.О., Гайдусь О.В.,
розглянувши у відкритому попередньому судовому засідання в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області, фінансово-економічного управління Західного оперативного командування Міністерства оборони України про зобов"язання призначення пенсії, стягнення сум надбавок,-

В С Т А Н О В И В :
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з 12 травня 1978 року по 26 квітня 2003 року проходив військову службу у Збройних Силах, має загального трудового стажу понад 25 календарних років. 5 жовтня 2005 року ним було подано заяву на призначення пенсії за вислугу років з необхідними додатковими документами до Дубненсько-Радивилівського об`єднаного районного військового комісаріату. Відповідно до вимог чинного законодавства, право на пенсію він отримав при досягненні ним 45 років (29 грудня 2004 року), незалежно від часу звільнення. Від військового комісара йому стало відомо, що його справа повернута із фінансово-економічного управління ЗОК м.Львів на тій підставі, що він права на таку пенсію не має. Просить визнати протиправними дії Рівненського обласного військового комісаріату у відмові в призначенні йому пенсії за вислугу років згідно п. "б" ст. 12 Закону України № 2262-ЧП "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 року № 51-ІУ, зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити йому пенсію за вислугу років з 29 грудня 2004 року, зобов"язати фінансово-економічне управління ЗОК м.Львів здійснити йому розрахунок вислуги років та трудового стажу, до вислуги років включити термін 18 років, до трудового стажу включити термін 9 років і 2 місяці, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позов з підстав, зазначених у заяві та просять його задоволити.

Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду позов не визнали повністю з наступних підстав. Для призначення пенсії за вислугу років необхідно, щоб були витримані норми закону, а саме: досягнення пенсійного віку 45 років на день звільнення, страховий стаж 25 років, з них яких не менш як 12 календарних років і 6 місяців становила військова служба. Крім того, до 2007 року кошти на призначення та виплату пенсій військовослужбовцям передбачались в Законах України про Державний бюджет на відповідний рік Міністерству оборони. Тому, головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не наділено повноваженнями та коштами щодо відшкодування боргів Міністерства оборони України, які виникли до 1 січня 2007 року. Крім того, вони не є правонаступником військового комісаріату щодо предмету спору.

Представник відповідача від Рівненського обласного військового комісаріату та фінансово-економічного управління Західного оперативного командування Міністерства оборони України позов не визнав повністю Просить відмовити у його задоволенні у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
З матеріалів справи вбачається, що позивач за призначенням пенсії звернувся 5 жовтня 2005 року., тобто під час дії Закону України № 2262-Х-П «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 4 липня 2002 року № 51-ІУ.

Згідно п "б" ст. 12 вказаного Закону, зміни до якого були внесені лише 4 квітня 2006 року Законом України № 3591-ІУ "Про внесення змін до деяких законів України питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців", право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених зі служби у зв"язку із засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчинення корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку , і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
Змістовний аналіз даної норми беззаперечно вказує на те, що право на пенсію за вислугу років відповідно до п."б" ст.12 закріплювалося у тому числі й за раніше звільненими з військової служби особами. При цьому час і підстави такого звільнення правового значення у період чинності вказаного положення не мали, а можливість реалізації права на пенсію пов"язувалося із наявністю передбачених у ньому обов"язкових умов, а саме: досягнення особою 45-річного віку, 25 років загального трудового стажу та більше 12,6 років спеціального стажу, тобто військової служби.

Додатково на це вказують і інші норми Закону України № 2262-ЧП "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 року № 51-ІУ, зокрема ч.1 ст.1, п."б" ч.1 ст.13, ч.1 ст.43.

Крім того, свої роз"яснення з цього питання було надано й Пленумом Верховного суду України у постанові № 4 від 15 квітня 2005 року "Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", згідно п.4 якої право на довічну пенсію за вислугу років відповідно до ст..ст.1,2,12 Закону № 2262-ХП набувають військовослужбовці та інші особи, які мають право на пенсію за цим Законом, за наявності на день звільнення зі служби встановленої вислуги: 20 років і більше підставі п."а" ст.. 12 Закону № 2262-ХП. Проте виняток із цього правила встановлено п. "б" ст..12 Закону 2262-ХП ( в редакції Закону від 4 липня 2002 року № 51-ІУ, який набув чинності 6 серпня 2002 р.) для військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, раніше звільнених зі служби. На підставі цього Закону починаючи з 6 серпня 2002 року незалежно від підстав та часу звільнення їм може бути призначена пенсія за умови, що особам виповнилося 45 років (а інвалідам війни незалежно від віку) і що вони мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і шести місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ чи в державній пожежній охороні.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час його звернення до Дубенсько-Радивилівського об"єднаного районного військового комісаріату за призначенням пенсії повністю відповідав вимогам, зокрема, досяг 45-річного віку, (а.с.28) мав загальний трудовий стаж понад 25 років (а.с.32-39, 41 ), з яких вислуга у збройних силах (військова служба) більше 15 років (а.с.32-39,41), а отже, набув право на неї.

Відмова Рівненського обласного військового комісаріату у призначенні позивачу пенсії за вислугу років з підстав відсутності у нього статусу військовослужбовця та необхідності звільнення на пенсію безпосередньо з військової служби як умови для її призначення (а.с.40) не ґрунтується на вимогах закону та, на думку суду, є неправомірною.

Згідно ч.4 ст.50 Закону №2262-Х11 ( в редакції Закону від 4 липня 2002 року №51-1V) пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більше як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до вже згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 15 квітня 2005 року річний термін для виплати пенсії за минулий час обчислюється з дня звернення пенсіонера або надходження в пенсійний орган документів, необхідних для призначення пенсії.

Оскільки право на пенсію за вислугу років за п.»б» ст.12 Закону №2262-Х11 (в редакції Закону від 4 липня 2002 року №51-1V) позивач ОСОБА_1 фактично набув з дня досягнення ним 45-річного віку, тобто з 29 грудня 2004 року, однак, за її призначенням до органів пенсійного забезпечення МО України звернувся несвоєчасно, а саме 5 жовтня 2005 року, суд приходить до переконання про підставність його позовних вимог щодо призначення спірної пенсії та її виплату з вказаної дати.

Вирішуючи питання про те чи є головне управління Пенсійного Фонду України в Рівненській області належним відповідачем у справі, суд виходить з наступного.

Починаючи з 2007 року на загальнодержавному та законодавчому рівнях органи Пенсійного Фонду України визнано органами, які здійснюють призначення, перерахунок та виплату пенсій певним категоріям громадян, у тому числі пенсій військовослужбовців.

Посилання представника відповідача на те, що головне управління ПФУ в Рівненській області не є правонаступником військових комісаріатів щодо предмету спору на думку суду, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки у даному випадку має місце не припинення певного органу державної влади як юридичної особи та, у зв`язку з цим передача його прав та обов`язків правонаступникові, а виключно законодавчо закріплені делегування владних повноважень управлінських функцій, а саме функцій з призначення, перерахунку та виплати пенсій певним категоріям громадян, від одного державного органу іншому.

Сплачений у справі судовий збір та витрати на юридичну допомогу, згідно вимог ст.94 КАС України слід стягнути на користь позивача з Державного бюджету України, а не з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 12, 122, 158-163 КАС України, Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 15 квітня 2005 року "Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року, Закону України № 2262-Х-П «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 4 липня 2002 року № 51-ІУ, суд-

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області, фінансово-економічного управління Західного оперативного командування Міністерства оборони України про зобов"язання призначення пенсії, стягнення сум надбавок - задоволити.
Визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у відмові в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років згідно п. "б" ст. 12 Закону України № 2262-ЧП "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 року № 51-ІУ протиправними.
Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 5 жовтня 2005 року, відповідно до п."б" ст. 12 Закону України № 2262-ЧП "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції від 4 липня 2002 року № 51-ІУ.

Зобов"язати фінансово-економічне управління ЗОК м.Львів здійснити ОСОБА_1 розрахунок вислуги років та трудового стажу, до вислуги років включити термін 18 років, до трудового стажу включити термін 9 років і 2 місяці.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати по справі та витрати на правову допомогу, а саме 96 (дев`яносто шість) грн. 55 коп. державного мита, 3(три) грн.. 40 коп. витрат на ІТЗ та 1050 (одну тисячу п`ятдесят) грн. витрат на правову допомогу.

Суддя