Справа № 804/19323/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2015 рокусправа № 804/19323/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - Берус Н.В. дов від 13.10.2015

відповідача: - Гагарський А.П. дов від 22.07.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року

у справі № 804/19323/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс»

до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення ,-

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо встановлення визначених актом Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № 7842/04-63-22-03/30852576 від 13.10.2014 порушень ТОВ «Дніпротехсервіс» чинного законодавства;

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення №

від 29.10.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю та безпідставністю висновків податкового органу про безтоварність господарських операцій позивача, оскільки реальність та правомірність господарських операцій підтверджена належним чином оформленою первинною документацією. В результаті не витребування таких документів чи будь-яких пояснень від посадових осіб підприємства в ході перевірки, невірного тлумачення умов укладених договорів, неправильного застосування норм чинного законодавства України, висновки акту перевірки суперечать фактичним обставинам справи та змісту первинних документів, а прийняте на їх підставі податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Як зазначено судом першої інстанції, дії працівників податкового органу із внесення до акту перевірки від 13.10.2014 певних висновків не породжують правових наслідків для платника податків, не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків для платника податків, тобто не порушують права платника податків.

Стосовно протиправності податкового повідомлення-рішення суд, проаналізувавши у сукупності договори поставки, надані позивачем до суду первинні документи, в тому числі які складено неналежним чином, та, враховуючи відсутність перелічених вище документів по взаємовідносинах позивача з контрагентами-постачальниками під час проведення перевірки, дійшов висновку, що рух товару (обладнання) не підтверджено. Складені позивачем та його контрагентами акти прийому-передачі виконаних робіт не є достатніми для підтвердження факту здійснення позивачем відповідної господарської операції.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що перевірка податковим органом операцій з подальшої реалізації ТМЦ, придбаних в липні 2014 року, не обмежена липнем 2014 року. Між тим, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності, товарно-транспортні накладні за листопад 2014 року, надані позивачем до суду, свідчать про реальне виконання господарських операцій, ці первинні документи спростовують помилкові висновки суду першої інстанції щодо відсутності реальності господарських операцій. Позивач наполягає на тому, що лише встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або факту його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх доказах, які одержані з дотриманням закону.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. До апеляційного суду позивачем додані додаткові документи, які не подавались суду першої інстанції, - паспорти на товар, що отримувався позивачем, - редуктори.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану. Також представник відповідача заперечує проти доручення до матеріалів справи додаткових доказів, які не були подані і досліджені в суді першої інстанції.

З цього приводу апеляційний суд, виходячи з предмету спору, що виник між сторонами, та обставин, що належать з'ясуванню, керуючись ст.ст.69, 195 КАС України дійшов висновку про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зазначає, що вказані вище документи підлягають дослідженню з урахування вимог ст.ст.70, 86 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційній скарга підлягає задоволенню частково, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Дніпротехсервіс» з питань дотримання податкового законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин придбання товарів (робіт, послуг) у ПП «Базіс-Опт» (контрагент-постачальник, ), ПП «Муксун» (контрагент-постачальник, ), ТОВ «Екологічні ресурси України» (контрагент-постачальник, ), за липень 2014 року та їх подальшого продажу, реальності та повноти відображення в обліку», за результатами якої складений акт №7842/04-63-22-03/30852576 від 13.10.2014 (т.1 а.с. 40).

В акті перевірки зафіксовано, що:

Перевіркою ТОВ «Дніпротехсервіс» за липень 2014 року документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин із контрагентами, їх вид, обсяг, якість та розрахунки по ланцюгу постачання: ПП «Базіс-Опт» (контрагент-постачальник, ), ПП «Муксун» (контрагент-постачальник, ), ТОВ «Екологічні ресурси України» (контрагент-постачальник, ) - ТОВ «Дніпротехсервіс» - ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» (), ПАТ «МК «Азовсталь» (), ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (), ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» ().

Встановлена відсутність об'єктів оподаткування податком на додану вартість при придбанні та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення ст.ст. 22, 185, 187, 198 ПК України.

Перевіркою ТОВ «Дніпротехсервіс» за липень 2014 року встановлено часткове відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків по ланцюгу: ПП «Базіс-Опт» (контрагент-постачальник, ), ПП «Муксун» (контрагент-постачальник, ), ТОВ «Екологічні ресурси України» (контрагент-постачальник, ) - ТОВ «Дніпротехсервіс» - ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» (), ПАТ «МК «Азовсталь» (), ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (), ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» ().

В порушення пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України ТОВ «Дніпротехсервіс» сформував податковий кредит звітного періоду на підставі податкових накладних, які складені з порушенням встановленого законодавством України порядку та формою і не підтверджені первинними документами (видатковими та податковими накладними, актами, довідками, товарно-транспортними документами), в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму 100794 грн. та занижено податкових зобов'язань на загальну суму 1600 грн. у податковій звітності з ПДВ за липень 2014 року, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту та суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за липень 2014 року на 102394 грн.

ТОВ «Дніпротехсервіс» у декларації з ПДВ за липень 2014 року включені податкові накладні в частині, що стосуються здійсненого придбання товару, що станом на 31.07.2014 не реалізовувався, до податкового кредиту на загальну суму ПДВ 100794 грн., а саме:

- по ПП «Мускун»за липень 2014 року до податкового кредиту включені податкові накладні на загальну суму ПДВ 46 454 грн.;

- по ТОВ «Екологічні ресурси України» за липень 2014 року до податкового кредиту включені податкові накладні на загальну суму ПДВ 54 340 грн.;

По ПАТ «ДМК» не донараховано податкові зобов'язання в сумі 1600 грн. (не вірно складені податкові накладні).

Не погодившись з висновками акта перевірки від 13.10.2014, позивач подав відповідачу заперечення, які залишені податковим органом без задоволення (т.1 а.с. 56-67).

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 29.10.2014 №, яким ТОВ «Дніпротехсервіс» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 127992,50 грн., в тому числі основний платіж - 102394 грн., штрафні (фінансові) санкції - 25598,50 грн. (т.1 а.с. 68).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний судне погоджується з судом першої інстанції про правильність висновків податкового органу.

Спірним є питання правомірності висновків податкового органу про безпідставність формування товариством податкового кредиту з ПДВ, сплаченого в ціні товарів, придбаних у ПП «Базіс-Опт», ПП «Муксун», ТОВ «Екологічні ресурси України» та в подальшому реалізованих позивачем ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», ПАТ «МК «Азовсталь», ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» за господарськими операціями, реальність яких не доведена.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

При цьому, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2. ст.198 ПК України).

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

Згідно з п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України).

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704, згідно якому первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення № 88, який наведено вище, встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що у періоді, що перевірявся відповідачем, ТОВ «Дніпротехсервіс» проводились господарські операції з придбання товару - редукторів за договорами поставки:

- № 28/04 від 28.04.2014, укладеного з постачальником ПП «Базіс-Опт» (т.1, а. с.195-202). За умовами договору поставка обладнання здійснюється силами та за рахунок покупця.

Виконання вказаного договору у липні 2014 року підтверджено складеними 10.07.2014 податковою та видатковою накладною, товарно-транспортною накладною на загальну суму 186000 грн., в т.ч. ПДВ 31000 грн. (т.1 а.с. 203-206).

Розрахунки здійснені у безготівковій формі на суму 86400 грн. в т.ч. ПДВ на суму 14400 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 406 від 15.07.2014 та банківською випискою.

Реалізація товару здійснена на адресу ПАТ «ДМК».

- № М-19/05 від 19.05.2014, укладеного з постачальником ПП «Муксун» (т.1, а. с.207-214), за умовами якого постачальник зобов'язується на свій ризик та своїми силами здійснити постачання обладнання (редуктори) в асортименті, визначеному в специфікаціях до договору. Транспортні послуги здійснюються за рахунок постачальника. Відвантаження продукції здійснюється силами та засобами постачальника.

Виконання вказаного договору у липні 2014 року підтверджено податковими, видатковими накладними на загальну суму 494544 грн., в т.ч. ПДВ на суму 82424 грн., транспортними накладними (т.1 а.с. 223-250, т.2 а.с. 1-4).

Розрахунки здійснені у безготівковій формі на суму 70000 грн. в т.ч. ПДВ на суму 11666,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 21 від 06.08.2014 та платіжними дорученнями щодо оплати після проведення перевірки на суму 438960 грн., в т.ч. ПДВ на суму 73160 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т.2 а.с. 123-128).

Реалізація товару здійснена на адресу ПАТ «МК «Азовсталь», ПАТ «ПГЗК», ПАТ «АМК».

- № 18/07 від 18.07.2014, укладеного з постачальником ТОВ «Екологічні ресурси України» (т.1, а. с.177-182), за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцю у власність обладнання (редуктори) в асортименті, визначеному в специфікаціях до договору. Поставка товару здійснюється за рахунок покупця.

Виконання вказаного договору у липні 2014 року підтверджено податковими та видатковими накладними на загальну суму 846000 грн., в т.ч. ПДВ на суму 141000 грн., а також транспортними накладними (т.1 а.с. 183-194).

Розрахунки у періоді, що перевірявся, не здійснювались. Відповідно до платіжних доручень №456 від 12.09.2014 та №27 від 23.09.2014 здійснено оплату у безготівковій формі на суму 237450 грн. в т.ч. ПДВ на суму 39575 грн.

Крім того, позивачем з ПП «Мускун» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 02-06 від 02.06.2014, предметом якого є виконання від свого імені та за рахунок замовника (ТОВ «Дніпротехскервіс») перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні (т.2, а. с.222).

На виконання вказаного договору складено податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 960 грн., в т.ч. ПДВ на суму 160 грн., а також транспортні накладні (т.2 а.с. 5-16).

Розрахунки у періоді, що перевірявся, не здійснювались. Відповідно до платіжного доручення №535 від 12.01.2015 здійснено оплату у безготівковій формі на суму 6 040 грн. в т.ч. ПДВ на суму 1 006, 67 грн. (т.2 а.с. 127).

Виходячи із змісту вказаних вище документів в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки, надання послуг, а саме: фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені вказаними вище підприємствами-контрагентами у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України,

Отже позивач має в наявності всі первинні документи стосовно господарських взаємовідносин з безпосередніми контрагентами, які відповідають діючому законодавству.

На момент укладення та реалізації договорів контрагенти позивача мали зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Використання позивачем придбаного товару, наданих послуг у власній господарській діяльності відповідачем не спростовується, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявність вищенаведених первинних документів в їх сукупності свідчить про рух активів позивача у процесі здійснення господарських операцій з ПП «Базіс-Опт», ПП «Муксун», ТОВ «Екологічні ресурси України», тобто про те, що мали місце реальні зміни майнового стану платника податків, які є обов'язковою ознакою господарської операції.

З оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що доводи відповідача щодо нереальності (безтоварності) операцій, підтримані судом першої інстанції, по суті зводяться до того, що позивачем надані суду певні види первинних документів (податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні), які суд першої інстанції не прийняв до уваги як належні докази з огляду на вимоги п.44.6 ст.44 ПК України, оскільки їх не було надано до перевірки податковому органу, а також не було додано до заперечень на акт перевірки від 13.10.2014; деякі з наданих позивачем податкових накладних з придбання позивачем не реєструвались в ЄДР у звітному періоді; в наданих товарно-транспортних накладних містяться недоліки (не зазначення певних реквізитів).

Проте, колегія суддів вважає, що наведені обставини не можуть бути підставою для висновку про відсутність реальності господарських операцій з огляду на наступне.

Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог п.44.6 ст.44 ПК України, суд вважає надані позивачем до матеріалів справи первинні документи відсутніми на момент складання звітності, оскільки до заперечень на акт перевірки ці документи не надавались.

Згідно п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, наведена норма встановлює порядок дій податкового органу у разі ненадання платником податків первинних документів до перевірки.

Суд же, розв'язуючи адміністративний спір, керується у своїй діяльності приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суть спірних відносин полягає у встановленні наявності/відсутності реальності (товарності) господарських операцій позивача з придбання у ПП «Базіс-Опт», ПП «Муксун», ТОВ «Екологічні ресурси України» товарів за вищевказаними господарськими договорами.

В даному випадку, суд першої інстанції, не врахувавши надані позивачем до суду первинні документи, не дотримався принципів, закріплених у ст. 11 КАС України - змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі, апріорі визначаючи, таким чином, правомірність позиції відповідача.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частина 1 статті 70 КАС України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86 КАС України).

Отже, не взяття доказів до уваги можливе лише у разі, якщо ці докази не стосуються предмету доказування. Належність же, допустимість, достовірність доказів потребує оцінки суду і доведення, у разі висновків суду щодо їх неналежності, недопустимості, недостовірності.

При цьому, положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять повноважень щодо визначення доказів відсутніми.

Таким чином, неврахування податковим органом при проведенні перевірки первинних документів через ненадання їх платником податків свідчить про дотримання відповідачем приписів Податкового кодексу України, але не може слугувати для здійснення судом висновку про нереальність (безтоварність) господарських операцій через таке ненадання.

Для всебічного, повного та об'єктивного розгляду судової справи суд має встановити всі обставини щодо спірних відносин, застосовуючи принцип змагальності, який полягає, зокрема, у наданні оцінки всім доказам, наданих сторонами у справі в обґрунтування свої позиції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на висновки суду першої інстанції, що відсутність реєстрації податкових накладних та відсутність на момент перевірки ТТН визиває у суду сумніви щодо реальності господарської операції, що відображають вказані документи, оскільки забороняється здійснювати доказування через припущення (сумніви), тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Зокрема, Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 наголошує, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Також не можуть бути підставою для встановлення відсутності реальності господарської операції доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що надані позивачем містять певні недоліки.

Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 01.11.2011 № 1936/11/13-11, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, товарно-транспортні накладні відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Також відповідно до Наказу № 363 товарно-транспортна накладна визначена як документ на перевезення вантажів наряду з іншими документами, а саме подорожними листами. Тільки дорожній лист вантажного автомобіля є документом без якого перевезення вантажів не допускається (п.11.3), даний документ є документом вантажовідправника або перевізника, та зберігається і знаходиться у них, а товарно-транспортна накладна з 22.05.2006 виключена як бланк суворої звітності, у зв'язку з втратою сили «Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом і обліку транспортної роботи» №228/253 від 07.08.96 та у зв'язку з чим, даний документ є не обов'язковим документом для застосування підприємствами.

Тобто товарно-транспортна накладна не є документом суворої звітності (як бланк суворої звітності її виключено на підставі наказу Міністерства транспорту та зв'язку № 493 від 22.05.2006); не є документом податкового обліку та лише на підставі документів податкового обліку можливо нарахування та обчислення податків та обов'язкових платежів.

Таким чином, на цей час в Україні відсутня законодавчо затверджена форма товарно-транспортної накладної, тому суб'єкти господарювання можуть на свій розсуд як використовувати в своїй діяльності товарно-транспортні накладні довільної форми, так і не використовувати її взагалі.

Наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних, як і недоліки в товарно-транспортних накладних є лише свідченням дотримання чи порушення правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та самі по собі не свідчать про безтоварність операції за наявності інших підтверджуючих документів.

Щодо доводів, що деякі з наданих позивачем податкових накладних з придбання позивачем не реєструвались в ЄДР, за поясненням позивача, не спростованим матеріалами справи, певні податкові накладні, виписані у липні 2014 року, реєструвались товариством в Реєстрі отриманих та виданих податкових накладних в ніші періоди - серпні, вересні 2014 року, що не суперечить праву платник податку, визначеному у Податковому кодексі України.

Зокрема, таке право передбачено в абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України (в редакції на липень 2014 року), згідно якому у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Крім того, відповідно до абз.9 п.201.10 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Таким чином, незважаючи на те, що накладна не була зареєстрована, позивач зобов'язаний відобразити суму ПДВ по ній у складі податкового зобов'язання, а включення податкових накладних до вказаного Реєстру в інші податкові періоди в межах встановлено в абз.3 п.198.6 ст.198 ПК України строку не є порушенням податкового законодавства.

Щодо інших доводів відповідача, зокрема стосовно відсутності сертифікатів (паспортів якості) на товар, то, по-перше, згідно приписів ч.2 ст.662 ЦК України «Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цільного законодавства», тобто обов'язок по передачі сертифікату покладено на продавця, яким позивач у вищевказаних операціях не являється; по-друге, в подальшому товар разом з сертифікатом передається новому покупці (у разі його подальшої реалізації).

Тим більш, що податковим органом не наведено правову норму, яка приписує платникам податків зберігати копії сертифікатів (паспортів на товар) для документального підтвердження показників податкового обліку.

Посилання податкового органу на відсутність оприбуткування редукторів (редуктора ВК-475) через відсутність відображення такого оприбуткування в ОСВ рахунку 201, позивач спростовує тим, що вказаний редуктор знаходився на балансі рах.281, оскільки при оприбуткуванні в картку обліку в графу «ВИД» замість «МАТЕРІАЛ» було внесено «ТОВАР».

Проте, за наявності оприбуткування товару на іншому рахунку, ніж встановлено при перевірці, не може свідчити про порушення позивачем податкового законодавства у даному випадку, а лише про можливе порушення товариством порядку ведення бухгалтерського обліку.

Також податковим органом не надано суду доказів недійсності (нікчемності) правочинів, використання придбаних товарів, наданих послуг у неоподатковуваних операціях.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентами дотримані. Також господарські зобов'язання з поставки товару, надання послуг не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами) або нікчемності, як про те зазначає відповідач.

Податковим органом з цього приводу не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом, а, як встановлено судом, доказів наявності відповідних судових рішень відповідачем суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що укладені позивачем з зазначеними вище підприємствами договори відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Дії позивача та його контрагентів вчинені на виконання умов договорів, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів таких видів. Фактична реалізація мети, з якою укладені вказані вище договори, настання правових наслідків, обумовлені цими договорами, підтверджено належним чином складеними первинними документами, зазначеними вище.

Також податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Відповідач всупереч приписів ч.2 ст.71 КАС України не надав беззаперечних доказів того, що господарські операції по ланцюгу постачання: ПП «Базіс-Опт», ПП «Муксун», ТОВ «Екологічні ресурси України» - ТОВ «Дніпротехсервіс» - ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського», ПАТ «МК «Азовсталь», ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» не носили реального характеру.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неправомірним збільшення товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 127992,50 грн., у т. ч. за основним платежем - 102394 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25 598,50 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 29.10.2014 № , тому позов в цій частині про визнання протиправним та скасування означеного податкового повідомлення-рішення підлягає задоволенню.

Водночас, не підлягає задоволенню позов в частині вимоги товариства про визнання протиправними дій щодо встановлення визначених актом ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровськ № 7842/04-63-22-03/30852576 від 13.10.2014 порушень ТОВ «Дніпротехсервіс» чинного законодавства, оскільки, заявляючи вказану позовну вимогу в такий спосіб позивач фактично просить визнати протиправними доводи (позицію) податкового органу з приводу аналізу встановлених результатів перевірки.

В силу ст.2 КАС України захисту підлягають порушені або оспорюванні права особи. Між тим, самі по собі висновки податкового органу, які викладено в акті перевірки, не призводять та не можуть призвести до порушення прав та охоронюваних інтересів особи. Зроблені в акті перевірки висновки можуть в подальшому стати підставою для прийняття рішення (вчинення дій) податковим органом, які, в свою чергу, і мають бути предметом оскарження, і саме під час встановлення правомірності та обґрунтованості такого рішення (вчиненої дії) надаватиметься правова оцінка тим висновкам (доводам), які стали підставою для прийняття рішення (вчинення дій) суб'єктом владних повноважень. І як вже було зазначено вище, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2014, правомірність якого оскаржена позивачем.

Відповідно до положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції під час розгляду справи в не повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпротехсервіс» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2015 року у справі № 804/19323/14 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2014.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко