Справа № 22-а/0690/2332/11
Суддя: Забродський М. І.
Дата ухвалення: 2011-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі :

головуючого - судді: Забродського М.ї,

суддів: Миніч Т.Ї., Трояновської Г.С.

з участю секретаря судового засідання Григоровича А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон № 796-12),

встанови ла:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації і просила стягнути не виплачені кошти передбачені ст. 39 Закону № 796 - 12. у розмірі 42234,51 грн., як доплату до заробітної плати у зв'язку з роботою на територіях радіоактивного забруднення за період з 1996 року по 2008 рік.

В обгрунтування позову зазначала, що проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення та працюючи у відділі культури і туризму Олевської райдержадміністрації, а пізніше в МайданІвській сільській раді, село якої також віднесено до зони гарантованого добровільного відселення вона отримувала доплату до заробітної плати у розмірі від 3.32 грн. до 10.50 грн., а не 2 мінімальні заробітні плати, як це передбачено законом.

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2009 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації та стягнуто на користь

озивачки 42234,51 грн. доплати за роботу у зоні, враженій аварією па Чорнобильській АНС.

В апеляційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації просить постанову районного суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позову.

Посилається на те, що виплата компенсацій і допомог, передбачених Законом № 796-12 працюючим громадянам проводиться підприємствами де вони працюють після того коли надійдуть кошти до Управління. Крім того позивачем пропущений річний строк для звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України.

Перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, визначених ст. 195 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, територія якого віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (а.с. 5). Працюючи з вересня 1996 року по травень 2001 року в управлінні культури та спорту Олевської райдержадміністрації, а з травня 2001 року по грудень 2008 року в Майданівській сільській раді позивачці виплачувалася щомісячна надбавка до заробітної плати у розмірі від 3.32 грн. до 10.50 грн.(а.с.8-10).

Законом №796-12 встановлено компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема, згідно ст.39 згаданого закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), громадянам, які працюють на території зони гарантованого добровільного відселення у розмірі 2-ох мінімальних заробітних плат.

Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме Закон №786-12, а не постанова КМУ №836 від 26.07.96 р., яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Призначення та виплата соціальної допомоги, компенсацій та інших соціальних виплат, установлених законодавством, здійснюється органами праці та соціального захисту населення, які діють відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року №790 "Про затвердження типових положень про Головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської, управління праці та соціального населення Севастопольської міської і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації".

Тому суд, з урахуванням положень згаданої постанови, правомірно визначив відповідача в особі управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації.

азом з тим суд не врахував, що Закон України „Про оплату праці"" визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, відповідно до ст.ст. 1,2,4,21,22 якого заробітна плата є гарантованою винагородою працівника за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти виділені на ці цілі.

У той же час передбачені ст.39 Закону № 796-12 виплати не входять до структури заробітної плати, а відповідно до Закону України „Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення" від 10.02.2000 р. фінансуються для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення та інших джерел визначених законом.

Виходячи з наведеного доплата до заробітної плати ОСОБА_1 як працюючій є соціальною гарантією і не входить у структуру заробітної плати.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував ст. 233 КЗпП України відповідно до якої працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому сум заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 99 КАС України, яка діяла на момент звернення ОСОБА_1 до суду, встановлено річний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.

З матеріалів справи убачається, що позивачка звернулася до суду 19 березня 2009 року та просила стягнути доплату до заробітної плати за період з вересня 1996 року по 2008 рік.

Проте суд першої інстанції, в порушення строків звернення до суду, стягнув заробітну плату з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації за весь її період роботи, як у відділі культури та туризму так і за період її роботи в Майданівській сільській рада, село якої віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Оскільки ОСОБА_1 не клопотала про поновлення строку для звернення до суду в задоволенні вимог за період з з 1996 року по березень 2008 року слід відмовити за пропуском звернення до суду.

Крім того судом першої інстанції не враховано те, що з огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльність відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що адміністративний суд повинен визнавати дії суб'єктів владних повноважень незаконними і зобов'язувати останніх провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про визначення конкретних сум.

Тому відповідно до ст. 202 КАС України це є підставою для скасування у цій частині постанови суду з ухваленням нової постанови про

адоволення позову частково. Судові витрати підлягають зменшенню.

ІЗ решті постанову слід залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги є безпідставні

Керуючись ст.ст. 160,195,196,198,201,207 КАС України, колегія суддів цивільної палати,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Олевського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2009 року, в частині стягнення з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 доплату до заробітної плати скасувати та ухвалити нову.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 01 березня 2008 року по 31 грудня 2008 року доплату до заробітної плати у розмірі 2-ох мінімальних заробітних плат передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зменшити стягнуті з управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації на користь держави судові витрати з 422,35 грн. до 51 грн.

В решті постанову суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.