Справа № 344/4218/15-а 2-а/344/251/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 р. Справа № 876/5513/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про стягнення та перерахунок соціальних виплат,-

встановив:

19.03.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії із застосуванням 84% від суми заробітної плати починаючи з 16.08.2013 року та до моменту припинення виплати пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй з 2008 року призначена пенсія державного службовця у розмірі 84% від заробітної плати. У березні 2013 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок раніше призначеної пенсії з 14.06.2012 року у розмірі 80%.Однак, постановою Івано-Франківського міського суду від 15.08.2013 року, що залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 року, такі дії відповідача визнано неправомірними та зобов'язано здійснити перерахунок та провести виплату позивачці пенсії в розмірі 84% від місячної(чинної) заробітної плати з 19.01.2013 року по 15.08.2013 року.

ОСОБА_1 вказує, що Пенсійний фонд виконав судове рішення, проте з 16.08.2013 року перестав нараховувати і виплачувати пенсію позивачу в належному розмірі, оскільки судовим рішенням було зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії в розмірі 84% від місячної(чинної) заробітної плати лише по 15.08.2013 року. Відповідач в добровільному порядку перерахунок пенсії не проводить, а тому позивач вважає такі дії відповідача протиправними та просить суд задоволити позовні вимоги.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 80% місячної(чинної) заробітної плати.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську (м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 44, ідентифікаційний код 20550895) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительці АДРЕСА_1 пенсії із застосуванням 84% місячної(чинної) заробітної плати, починаючи з 19.09.2014 року (не зазначаючи кінцевого терміну), без обмеження будь-яким терміном, періодом.

В частині позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із застосуванням 84% місячної(чинної) заробітної плати з 16.08.2013 року по 18.09.2014 року - позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії чинною була редакція ч. 2 ст. 50 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає призначення пенсії працівникам прокуратури в розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, а не в розмірі 84%, як про це зазначає позивач.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що положення п. 2 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» регулюють порядок виплати пенсії, а не її розмір. Разом із цим, розмір пенсії позивача змінився, а не зменшився, у зв`язку із проведенням перерахунків, а не внаслідок прийняття зазначеного Закону України.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у суді, не з'явились, про причини неявки не повідомили, а тому суд ухвалив у відповідності до ст. 41 КАС України розгляд справи здійснити у відсутність осіб, які беруть участь у справі та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи наступні обставини.

Так, ОСОБА_1 є пенсіонером та з 2008 року отримує пенсію в управлінні Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську.

Відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з прийняттям Постанови № 505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» Кабінету Міністрів України.

Внаслідок такого перерахунку ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську з 19 січня 2013 року виплачувалась пенсія у розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників органів прокуратури.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 15.08.2013 року, що залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2014 року, визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 80 відсотків місячної (чинної) заробітної плати з 19.01.2013 року по 15.08.2013 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську провести ОСОБА_1 обчислення пенсії у розмірі 84 відсотки місячної(чинної) заробітної плати з 19.01.2013 року по 15.08.2013 року.

Колегією суддів встановлено, що постанова Івано-Франківського міського суду від 15.08.2013 року виконана Пенсійним фондом у повному обсязі.

Однак з 16.08.2013 року відповідач продовжив здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників органів прокуратури.

15.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із скаргою на вказані дії та 26.01.2015 року отримала відповідь, з якої слідує, що в резолютивній частині постанови Івано-Франківського міського суду від 15.08.2013 року відсутні вказівки суду щодо зобов'язання управління на проведення перерахунку пенсії як державного службовця відповідно до постанов Кабінету Міністрів України в майбутньому.

Позивач вважає такі дії Пенсійного фонду неправомірними, такими, що порушують її права та інтереси, зокрема право на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступних правових норм.

Так, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ. Редакція зазначеної статті змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому дійшла такого правового висновку: внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону у часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Вищевикладена правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується із судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 10.12.2013 року).

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу на те, що згідно ст. 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується. Загальне поняття пенсії визначено в ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV, відповідно до якого пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, законом не встановлюється ані строковість, ані обмеженість у часі виплати пенсії. Із самого визначення поняття пенсії випливає, що ці виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу. Цей вид виплат не є строковим, а тому не може бути призначений на якийсь строк. В цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання пенсії (чи її перерахунок).

Відтак, виплату пенсії позивачу не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що право ОСОБА_1 на нарахування пенсії у розмірі 84 % від її заробітної плати після прийняття Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, повинно залишатися незмінним. Відтак, при проведенні управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську перерахунку пенсії позивачу, обчислення нового розміру необхідно здійснювати з 84 % суми заробітної плати, а не 80%.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_1 пропущено передбачений ч.2 ст.99 КАС України шестимісячний строк на звернення до суду за відсутності поважних підстав для його поновлення, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення лише з 19.09.2014 року, решту позовних вимог (з 16.08.2013 року по 18.09.2014 року) - слід залишити без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2015 р. по справі № 344/4218/15-а, 2-а/344/251/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 22.12.2015 року.