Справа № 802/3505/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2015 р. м. Вінниця

Справа № 802/3505/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника третьої особи 1: ОСОБА_2,

представника третьої особи 2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації (третя особа 1), Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради (третя особа 2) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить:

- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у визначенні ОСОБА_3 статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобовязати Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації надати ОСОБА_3 статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому 13.01.2015 року встановлена 2 група інвалідності по захворюванню, пов'язаному із впливом аварії на ЧАЕС, а тому у відповідності до норм законодавства він має право на отримання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та встановлення йому статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач вказує, що вважає дії Департаменту праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації щодо відмови у видачі такого посвідчення та встановлення відповідного статусу неправомірними, оскільки незалежно від змін, які внесені у чинне законодавство, у відповідача відсутні правові підстави для відмови ОСОБА_3 у видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та встановлення відповідного статусу.

В судовому засіданні 06.10.2015 року представником позивача було уточнено позовні вимоги та зазначено, що позовні вимоги позивач звертає не до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації, оскільки Департамент не є належним відповідачем, а до Вінницької обласної державної адміністрації ( а.с. 38 ).

Виходячи з позиції позивача та враховуючи положення ст. 52 КАС України судом допущено заміну первинного відповідача - Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації на належного - Вінницьку обласну державну адміністрацію ( а.с. 41 ).

Також судом, ухвалами від 06.10.2015 року ( а.с. 38, 41 ) та від 20.10.2015 року ( а.с. 50 - 51), залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації та Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що спочатку позивач звернувся з відповідною заявою від 15.06.2015 року до Управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради, яке відмовилось приймати в ОСОБА_3 документи з посиланням на позицію, висловлену Департаментом соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації в листі від 19.03.2015 року, у зв'язку з чим позивачу було надано лише відповідне роз'яснення від 19.06.2015 року № 22-У. Враховуючи зазначену відмову, позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації з заявою від 09.07.2015 року, згідно якої просив вжити заходи щодо вирішення питання забезпечення його посвідченням потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та встановлення відповідного статусу, однак відповідач листом від 31.07.2015 року № 34-У-952-2 відмовив в зазначеному.

Представник відповідача та третьої особи щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечувала, посилаючись на Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», та зазначаючи, що у зв"язку з внесеними змінами в законодавство наразі відсутні підстави для надання ОСОБА_3 статусу потерпілого від аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та видачі позивачу відповідного посвідчення.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не прибув, на адресу суду направив заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи 1, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААА №957717 від 14.08.2007 ( а.с. 12 ).

01 грудня 1992 року ОСОБА_3 видано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, серія В-1 №462273 (а.с. 7).

13.01.2015 позивачу безстроково встановлена друга група інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою Вінницького обласного центру МСЕК серії 12ААА №007980 від 13.01.2015 (а.с. 8).

Відповідно до експертного висновку центральної міжвідомчої комісії МОЗ та МНС України №861 від 26.02.2015 та довідки Вінницького обласного центру МСЕК серії 12ААА №048522 від 12.05.2015 позивачу безстроково встановлена друга група інвалідності по захворюванню пов'язаному з впливом аварії на ЧАЄС ( а.с. 9-10 ).

З матеріалів справи також слідує, що 15.06.2015 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Ладижинської міської ради з заявою ( вхід. № 22-І ), в якій просив вирішити питання щодо встановлення йому статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, так як 13 січня 2015 року йому було встановлено 2 групу інвалідності, а експертним висновком центральної міжвідомчої комісії МОЗ та МНС України №861 від 26.02.2015 встановлено причинний зв'язок виявленого захворювання з впливом аварії на ЧАЄС ( а.с. 74 ).

19.06.2015 позивачу надано відповідь листом №22-І, в якому Управління соціального захисту населення Ладижинської міської ради повідомило, що відповідні посвідчення видаються обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів влади чи органів місцевого самоврядування. Разом з тим, в цьому ж листі Управління соціального захисту населення Ладижинської міської ради, з посиланням на роз'яснення, викладені в листі Департаменту соціальної політики Вінницької ОДА від 19.03.2015 №10-1484, зазначило, що оскільки питання встановлення статусу інваліда із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний звязок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, та видача посвідчень категорії 1 особам, які віднесені до категорії 4 постраждалих від Чорнобильської катастрофи та одержали інвалідність по захворюванню, повязаному з наслідками Чорнобильської катастрофи, після 01 січня 2015 року не вирішено на законодавчому рівні, тому видача позивачу посвідчення категорії 1 буде розглянута після внесення змін в діюче законодавство України ( а.с. 75-76 ).

Після отримання вищенаведеної відповіді позивач 09.07.2015 звернувся до Департаменту соціальної політики Вінницької ОДА з заявою, згідно якої просив вжити заходи щодо вирішення питання про видачу йому посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії як такому, що вже набув статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

31.07.2015 Департамент соціальної політики Вінницької ОДА листом № 34-У-952-2 відмовив позивачу у видачі посвідчення, посилаючись на норми Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VІІІ від 28.12.2014 року. Зокрема, відповідач зазначив, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року у ст. 2 Закону України „Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи абзац пятий частини другої, у якому надається визначення зони посиленого радіоекологічного контролю, виключено. Зону посиленого радіоекологічного контролю відмінено, систему пільг та компенсаційних виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, реформовано, зокрема, виключено статтю 23 Закону, якою передбачалося надання відповідних пільг та компенсацій для осіб, віднесених до категорії 4, у звязку з чим відсутні підстави для видачі посвідчення ОСОБА_3 ( а.с. 66 ).

Не погоджуючись з зазначеною відмовою та вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (надалі - Закон № 796).

Так, відповідно до положень ст. 9 Закону № 796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 14 Закону такі особи відносяться до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 65 Закону визначені правила видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зокрема встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користування пільгами, які встановлені цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 65 Закону видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

На виконання положень Закону № 796 Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок № 51).

Пунктом 2 Порядку № 51 визначено, що посвідчення є документом, який підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до абз. 2 п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51, видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Згідно з абз. 3 цього ж пункту Порядку посвідчення видаються, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Відповідно до приписів п. 10 вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесені до 4 категорії, чинним законодавством гарантовано право на отримання відповідного посвідчення, при цьому скасування пільг для осіб даної категорії не позбавляє права останніх на отримання посвідчень.

Відповідно до зазначеного Порядку, видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями.

Судом встановлено, що структурним підрозділом, відповідальним за видачу посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Департамент соціального політики обласної державної адміністрації, що діє на підставі Положення "Про Департамент соціального політики облдержадміністрації", затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 07.05.2013 №190 ( а.с. 32-37 ). Згідно пункту 1 Положення Департамент соціального політики облдержадміністрації є структурним підрозділом облдержадміністрації, а також підзвітний і підконтрольний Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень Департаменту, визначених у п.41 вищевказаного Положення, є, зокрема, організація та координація роботи, пов"язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, як вже зазначалось судом, ст. 65 Закону № 796 регламентовано, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Проаналізувавши вищенаведені норми Закону України № 796, Порядку № 51 та Положення "Про Департамент соціального політики облдержадміністрації", суд зауважує, що передумовою прийняття Департаментом соціальної політики обласної державної адміністрації рішення про видачу позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 1 як такому, що вже набув статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, має бути надіслане на адресу Департаменту відповідне подання районної державної адміністрації. В даному випадку, обов'язок щодо формування подання за вищевказаною заявою позивача та надсилання його Департаменту соціальної політики обласної державної адміністрації покладено відповідно до Закону на управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради.

З урахуванням наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача, представника відповідача та представника Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації рішення, судом встановлено, що подання щодо видачі позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 управлянням праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради не було сформовано та не надсилалось на адресу Вінницької обласної державної адміністрації, що також узгоджується зі змістом листа-відмови управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради від 19.06.2015 №22-У.

При цьому суд зауважує, що отримана позивачем від управлянням праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради відмова у розгляді по суті його заяви від 15.06.2015, в якій він фактично просив встановлення йому статус особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, ОСОБА_3 не оскаржувалась та не оскаржується в рамках даної адміністративної справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач правомірно, за викладених обставин, відмовив у задоволенні заяви позивача від 09.07.2015 року щодо вжиття заходів для вирішення питання щодо встановлення ОСОБА_3 статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки підставою для вчинення відповідачем вказаних дій може бути лише отримання від управлянням праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради відповідного подання про встановлення позивачу статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

В той же час, як встановлено судом, відповідне подання до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації не надходило, а відтак у останнього були відсутні правові підстави для задоволення поданої позивачем заяви від 09.07.2015.

З урахуванням встановлених обставин та з огляду на вищенаведені правові норми, суд доходить до висновку, що у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною відмову Вінницької обласної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_3 статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати ОСОБА_3 статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб"єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, позовна вимога щодо зобовязання Вінницької обласної державної адміністрації надати ОСОБА_3 статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто прийняти конкретно визначене рішення, є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому в її задоволенні слід відмовити.

При цьому, враховуючи, що судом встановлено відсутність неправомірних дій з боку відповідача, а також неоскарження позивачем відмови у вчиненні відповідних дій управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради, викладеної в листі від 19.06.2015 №22-У, суд за викладених обставин не вбачає правових підстав для виходу за межі позовних вимог, відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України.

Розглядаючи дану адміністративну справу суд також керувався нормами частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряючи, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано , тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративному судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, відповідно до ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі вищенаведеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що встановлені фактичні обставини справи свідчать про правомірність дій відповідача, в той же час наданими доказами вимоги позивача не доводяться, відтак, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду адміністративної справи, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується частиною 2 статті 94 КАС України, відповідно до якої, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Разом з тим, суд зазначає про відсутність понесених відповідачем витрат.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя / підпис / ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар