Справа № 803/3835/15
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2016 року Справа № 803/3835/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Пухер Р.С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні мережі» до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № НОМЕР_1 від 05.08.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні мережі» (далі ТзОВ «Українські торгівельні мережі») звернулось з позовом до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 від 05.08.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ було проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Українські торгівельні мережі» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2013 року по 31.12.2014 року, в ході якої контролюючим органом встановлено порушення вимог податкового законодавства. За результатами перевірки складено акт від 15.07.2015 року № 2954/22-1/34310279, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення від 05.08.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 375000,00 грн., в т. ч. за основним платежем у сумі 250000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 125000,00 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 419692,50 грн., в т. ч. за основним платежем у сумі 279795,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 139897,50 грн. Позивач вважає, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства.

Зокрема, в акті перевірки від 15.07.2015 року № 2954/22-1/34310279 Луцькою ОДПІ зроблено висновок про те, що ТзОВ «Українські торгівельні мережі» у період з 01.04.2013 року по 31.12.2013 року здійснено реалізацію товарів за цінами, нижчими за витрати понесені на придбання таких товарів, на суму 1279259,00 грн. Однак, позивач не погоджується з вищезазначеним, посилаючись на те, що господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є нормальним процесом здійснення господарської діяльності. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не повязана з господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції. Таким чином, навіть продаж товару за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати як операцію, вчинену поза межами господарської діяльності підприємства. Позивач зазначає, що ТзОВ «Українські торгівельні мережі» від реалізації продукції отримало прибуток, адже ціна реалізації була вищою, ніж фактична собівартість такої продукції. При цьому адміністративні витрати та витрати на збут не є обовязковою умовою при формуванні ціни реалізації, в звязку з чим останні не були включені в процес ціноутворення.

Також позивач зазначив, що придбаний у ТзОВ «Стек-компютер» та у ТзОВ «ТПГ «Альбатрос» товар повністю відповідає цілям господарської діяльності ТзОВ «Українські торгівельні мережі», та фактично використаний у такій діяльності (туалетний папір реалізований в мережі магазинів, а оргтехніка використовується як необхідне обладнання в межах своєї господарської діяльності). Відтак, вищезазначені операції були проведені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а тому твердження контролюючого органу про завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, є безпідставними та не відповідають дійсності.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просили позов задовольнити.

Представник відповідача у письмових запереченнях проти позову та у судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки. Зазначає, що під час проведення перевірки були використані дані бухгалтерського обліку ТзОВ «Українські торгівельні мережі», на підставі яких було зроблено висновок про те, що товариством в період з 01.04.2013 року по 31.12.2013 року безоплатно передано покупцям частину вартості товарів, чим занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, на загальну суму 1279259,00 грн. Крім того, в ході проведення перевірки зроблено висновок, що наявними у ТзОВ «Українські торгівельні мережі» первинними документами не підтверджено факт отримання товарів від ТзОВ «Стек-компютер» та у ТзОВ «ТПГ «Альбатрос», також не доведено реального використання цих товарів в господарській діяльності підприємства у звязку з чим встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 18235,00 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 26.05.2015 року по 08.07.2015 року посадовими особами Луцької ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТзОВ «Українські торгівельні мережі» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2013 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки складено акт від 15.07.2015 року №2954/22-1/34310279, яким встановлено, зокрема, такі порушення:

- пп.пп. 14.1.13, 14.1.27, 14.1.36, 14.1.202, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 135.1 п.135.2, пп.135.4.1, п.135.4 ст. 135, п.137.4 ст. 137, п.138.1, 138.2, 138.8, пп.138.10.2, пп.138.10.3 п.138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 250000 грн., в т.ч.: ІІ квартал 2013 року 11253 грн., ІІІ квартал 2013 року 216346 грн., ІV квартал 2013 року 20701 грн., 2014 рік 1700 грн.

- пп.14.1.179 п.14.1 ст. 14, ст. 185, п.п. 187.1 ст. 187, ст..188, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 ПК України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 279795 грн., в т.ч.: за квітень 2013 року на суму 14169 грн., травень 2013 року 1654 грн., червень 2013 року 479 грн., липень 2013 року 55862 грн., серпень 2013 року - 46183 грн., вересень 2013 року - 134431 грн., жовтень 2013 року 24391 грн., листопад 2013 року 36 грн., грудень 2013 року -701 грн., січень 2014 року - 299 грн., лютий 2014 року - 599 грн., березень 2014 року 300 грн., квітень 2014 року 691 грн.

В ході проведення перевірки, контролюючим органом було зроблено висновок про те, що ТзОВ «Українські торгівельні мережі» у період з 01.04.2013 року по 31.12.2013 року було здійснено реалізацію товарів за цінами, нижчими за витрати понесені на придбання таких товарів, на суму 1279259,00 грн. Зокрема, контролюючим органом зазначено, що на витрати повязані з реалізацією товарів через роздрібну мережу, крім їх собівартості, припадає частина адміністративних витрат та витрат на збут, тому аналізуючи дані бухгалтерського обліку ТзОВ «Українські торгівельні мережі», останнім отримано збиток у ІІ кварталі 2013 року в сумі 51554,00 грн., ІІІ кварталі 2013 року 1129262, 00 грн., та ІV кварталі 2013 року 98443,00 грн. та занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, на загальну суму 1279259,00 грн.

Крім того, відповідачем під час перевірки встановлено, завищення витрат з податку на прибуток підприємств на суму 37025,00 грн. та податкового кредиту з ПДВ на суму 18235,00 грн. по взаємовідносинах з ТзОВ «Стек-компютер» та ТзОВ «ТПГ «Альбатрос», оскільки реальність таких не підтверджується первинними документами.

На підставі акту перевірки від 15.07.2015 року №2954/22-1/34310279 Луцькою ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 05.08.2015 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 375000,00 грн., в т. ч. за основним платежем у сумі 250000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 125000,00 грн., №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 419692,50 грн., в т. ч. за основним платежем у сумі 279795,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 139897,50 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем було подано скаргу до Державної фіскальної служби України. Рішенням від 06.11.2015 року №23686/6/99-99-10-01-01-25 Державна фіскальна служба України податкові повідомлення-рішення від 05.08.2015 року № НОМЕР_2 та № залишила без змін, а скаргу без задоволення.

Проаналізувавши зібрані та досліджені докази, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 05.08.2015 року № НОМЕР_2 та № прийняті всупереч вимогам чинного законодавства.

Так, відповідно до підпунктів 14.1.27, 14.1.228 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником); собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо повязані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу).

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пунктом 137.1 статті 137 Податкового кодексу України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати операційної діяльності, зокрема, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення обєкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно із пунктами 138.4, 138.6, 138.8, 138.9 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну). До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний обєкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу, плата за оренду земельних і майнових паїв, кооперативні виплати фізичним особам - членам виробничого сільськогосподарського кооперативу, які не є підприємцями та які беруть трудову участь у діяльності такого сільськогосподарського кооперативу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається із з акту перевірки від 15.07.2015 року №2954/22-1/34310279, контролюючий орган виходив із того, що ТзОВ «Українські торгівельні мережі» занижено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування на загальну суму 1279259,00 грн. внаслідок безоплатного передання покупцям частини товарів, (товариством у період з 01.04.2013 року по 31.12.2013 року було здійснено реалізацію товарів за цінами, нижчими за витрати понесені на придбання таких товарів).

Однак, суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, ТзОВ «Українські торгівельні мережі» у період з 01.04.2013 року по 31.12.2013 року здійснювало роздрібну торгівлю мясом, мясними продуктами та супутніми товарами в спеціалізованих магазинах.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України).

Наведені норми права дають підстави вважати, що у звязку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюють вони його на власний ризик.

Таким чином, суд зазначає, що при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадку обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності), укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Згідно із підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до статті 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Згідно підпункту 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

З наведеного слідує, що позивачу надано право самостійно визначати та реалізовувати будь-яку продукцію, крім тієї, по якій здійснюється державне регулювання цін і тарифів, за вільними (договірними) цінами.

При цьому, з аналізу акту перевірки слід прийти до висновку, що податковий орган фактично не погоджується із ціною, за якою ТзОВ «Українські торгівельні мережі» реалізовувало у 2013 році покупцям товар, не вказуючи в акті перевірки, за якою саме ціною та яким покупцям необхідно було реалізовувати.

Проте, чинне податкове законодавство України надає право податковим органам не погодитися із договірною ціною лише у випадку її відхилення у податковому обліку платника податків у бік збільшення або зменшення від звичайних цін менше ніж на 20 відсотків (пункт 39.15 статті 39 ПК України), дотримавши при цьому відповідну процедуру, чого в даному випадку відповідачем не було зроблено.

Таким чином, чинне законодавство України гарантує суб'єктам господарювання вільне здійснення господарської діяльності на власний ризик та надає можливість самостійно визначати вартість продукції, що передбачається до продажу. При цьому законодавчо закріплена заборона втручання державних органів у господарську діяльність підприємств, крім випадків, передбачених законодавчими актами.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачем під час проведення перевірки ТзОВ «Українські торгівельні мережі» не було досліджено жодного первинного документу, а використовувались лише дані бухгалтерського обліку. Разом з тим, відповідачем не надано розрахунку доходів, який недоотримав позивач при здійсненні господарської діяльності з реалізації товарів, доводи про недоотримання доходів жодними доказами не підтверджено.

Крім того, судом враховано, що підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем не надано суду належних доказів безоплатного передання позивачем частини вартості товарів покупцям.

Зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2013 рік (а.с.248), наданого представниками позивача, вбачається, що ТзОВ «Українські торгівельні мережі» отримало за 2013 рік валовий прибуток від реалізації продукції у сумі 24354,00 грн. (чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) 179593,00 грн., собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) 155239,00 грн.). Підприємство за результатами фінансової діяльності 2013 року було прибутковим.

Крім того, аналіз рахунків позивача, які містяться в матеріалах справи, вказують на те, що позивачем реалізація товарів, зазначених в акті перевірки (як стверджує Луцька ОДПІ - безоплатно переданих), здійснювалася завжди за цінами, які перевищували вартість її придбання (тобто з відповідними націнками).

Вищенаведене означає, що безоплатно товарів позивач не реалізовував, і в свою чергу вказує на помилковість висновків податкового органу, викладених в акті перевірки.

Тобто, висновки податкового органу про безоплатність передачі покупцям товарів ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та повністю спростовані позивачем в ході судового розгляду справи, наявними в нього первинними документами.

Також суд зазначає, що Луцькою ОДПІ в ході судового розгляду справи не було представлено жодного доказу, які б підтверджували порушення позивачем ст.ст.135, 137, 138, 139, 187, 188, 198 ПК України.

Що стосується правомірності формування позивачем витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за результатами господарських операцій з ТзОВ «Стек-компютер» та ТзОВ «ТПГ «Альбатрос», то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що до складу витрат не включаються витрати, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У підпункті 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 цієї статті, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.04.2013 року між ТзОВ «ТПГ «Альбатрос» як постачальником та ТзОВ «Українські торгівельні мережі»як покупцем було укладено договір поставки №П-1/13, відповідно до умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець зобовязався прийняти товар на умовах, визначених у даному договорі, та оплатити його. Асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом даного договору, визначається у накладних, які оформляються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії товару (а.с.61-64).

На підтвердження реальності виконання умов договору з ТзОВ «ТПГ «Альбатрос» позивачем надано податкові накладні від 08.04.2013 року №394, №392, №393, від 13.06.2013 року №859, №860, від 24.07.2013 року №1770, №1771, від 20.08.2013 року №1329, від 23.10.2013 року №1388, від 18.12.2013 року №832, від 15.01.2014 року №253, від 18.02.2014 року №620, від 26.03.2014 року №1045, від 23.04.2014 року №1368 (а.с.79-92), видаткові накладні від 08.04.2013 року №рлц-00000534, №сф-000000828, №рл-000001176, від 13.07.2013 року №рлц-00000869, №рл-000001988, від 24.07.2013 року №рлц-00001074, №рл-000002556, від 20.08.2013 року №рл-000002936, від 23.10.2013 року №рл-000003811, від 18.12.2013 року №рл-000004592, від 15.01.2014 року №рл-000000110, від 18.02.2014 року №рл-000000576, від 26.03.2014 року №рл-000001102, від 23.04.2014 року №рл-000001463 (а.с.65-78), товарно-транспортні накладі від 23.04.2014 року №УТС-3, від 26.03.2014 року №УТС-2, від 18.02.2014 року №УТС-1, від 15.01.2014 року, від 18.12.2013 року, від 23.10.2013 року, від 24.07.2013 року, від 20.08.2013 року, від 13.07.2013 року, від 08.04.2013 року (а.с.97-106). Крім того, позивачем надано акти прибуткування товарів від 24.02.2014 року, від 27.02.2014 року, від 06.02.2014 року, товарно-транспортні накладні від 24.02.2014 року №П1310, №П1307, №П1306, №П1308, від 27.02.2014 року №П1415, №П1413, від 06.02.2014 року №П762 (а.с.190-203).

Також судом встановлено, що 02.01.2011 року між ТзОВ «Стек-компютер» як постачальником та ТзОВ «Українські торгівельні мережі» як покупцем було укладено договір №03-17, відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти і своєчасно оплатити товар на умовах, визначених цим договором. Асортимент, кількість і ціна товару визначаються сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару і вказуються в рахунках-фактурах постачальника, а також товаросупровідних документах (накладних), які складаються на підставі замовлень покупця (а.с.107-109).

На підтвердження реальності виконання умов договору з ТзОВ «Стек-компютер» позивачем надано податкові накладні від 03.04.2013 року №352, від 11.10.2013 року №1228, від 03.10.2013 року №371, від 31.01.2013 року №2327, від 28.08.2013 року №2374, від 28.08.2013 року №2411, від 10.08.2013 року №2725, від 05.09.2013 року №525, від 18.09.2013 року №1868, від 26.09.2013 року №2629, від 03.04.2013 року №308, від 03.04.2013 року №341, від 26.09.2013 року №2611, від 04.04.2013 року №450, від 15.08.2013 року №1320, від 15.08.2013 року №1318, від 08.07.2013 року №569, від 29.05.2013 року №1752, від 21.05.2013 року №1877, від 17.08.2013 року №676 (а.с.110-131), видаткові накладні від 23.08.2013 року №С-00017193, від 29.08.2013 року №С-00017547, від 30.09.2013 року №С-00020120, від 10.04.2013 року №С-00007370, від 29.08.2013 року №С-00017546, від 23.08.2013 року №С-00017192, від 30.08.2013 року №С-00017903, від 20.05.2013 року №С-00009919, від 31.05.2013 року №С-00010936, від 29.07.2013 року №С-00015137, від 18.09.2013 року №С-00019238, від 12.04.2013 року №С-00007568, та товарно-транспортні накладні від 12.07.2013 року №13070472, від 10.04.2013 року №13070376, від 31.05.2013 року №13051050, від 20.05.2013 року №13050541, від 12.07.2013 року №13070472, від 10.04.2013 року №13070376, від 31.05.2013 року №13051050, від 20.05.2013 року №13050541 (а.с.93-96, 204-207). Крім того, позивачем на підтвердження факту введення в експлуатацію даних товарів на підприємстві надано акти приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.08.2013 року, від 31.10.2013 року, від 24.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від 29.08.2013 року, від 31.10.2013 року, від 25.06.2013 року, від 16.08.2013 року, від 31.12.2013 року, від 30.08.2013 року, картки обліку малоцінних та швидкозношувальних предметів від 20.10.2013 року, від 31.08.2013 року та накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 31.08.2013 року, від 01.07.2013 року (а.с.147-189).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на нереальність здійснення господарських операцій позивачем із ТзОВ «Стек компютер» у звязку із отриманням Луцькою ОДПІ від ДПІ у Личаківському районі м. Львова акту №185/22-10/30538300 від 27.11.2013 року «Про результати позапланової невиїзної перевірки ТзОВ «Стек компютер» з питань взаємовідносин з контрагентами ПП «Гєлан» за червень 2012 року лютий 2013 року, ТзОВ «Перітус Альянс» за липень 2013 року, ТзОВ «ТПА Україна» за травень 2013 року та з питань подальшої реалізації товарів, отриманих від ПП «Гєлан» у червні 2012 року лютому 2013 року, від ТзОВ «Перітус Альянс» у липні 2013 року, від ТзОВ «ТПА Україна» у травні 2013 року», де зазначено, що ТзОВ «Стек компютер» стан 9 «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням», яким констатовано нереальність здійснення господарських відносин між цими контрагентами, що призвело до завищення податкового кредиту ТзОВ «Стек компютер» по операціях з даними субєктами господарської діяльності.

Суд зазначає, що податковим органом фактично виявлені порушення в ланцюгу постачальників другої черги без фактичного дослідження реальності господарських операцій позивача.

Вказані операції були належним чином відображені позивачем в податковому та бухгалтерському обліку, а придбані товари прийняті на баланс підприємства.

Також судом не береться до уваги твердження Луцької ОДПІ про те, що по взаємовідносинах з ТзОВ «ТПГ «Альбатрос» та ТзОВ «Стек-компютер» позивачем під час перевірки не надано документів на перевезення товару та його подальше використання у господарській діяльності підприємства, оскільки такі документи є в наявності в матеріалах справи.

Таким чином, досліджені у судовому засіданні докази підтверджують реальність здійснення позивачем господарських операцій по придбанню товарів у ТзОВ «ТПГ «Альбатрос» та ТзОВ «Стек-компютер», крім того позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що поставка товарів відбулася і останні в подальшому були реалізовані та використані у господарській діяльності позивача.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Луцької ОДПІ, констатовані в акті перевірки від 15.07.2015 року № 2954/22-1/34310279, а тому податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 05.08.2015 року №, №, винесені на підставі зазначеного акту перевірки, підлягають скасуванню як протиправні.

Згідно із частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід стягнути з бюджетних асигнувань Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 11920,39 грн., сплачений при подачі позовної заяви до суду згідно платіжного доручення №6147 від 02.12.2015 року.

Керуючись ст.ст.158, 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 05.08.2015 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_1.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські торгівельні мережі» за рахунок бюджетних асигнувань Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 11920,39 грн. (одинадцять тисяч девятсот двадцять гривень 39 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 11.01.2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С.Денисюк