Справа № 670/911/15-а
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2015-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 670/911/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріГорячій Д.Л.
за участі:позивача, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до начальника Віньковецького РВ УМВС України у Хмельницькій області підполковника міліції Дуранкова А.О. про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до начальника Віньковецького РВ УМВС України у Хмельницькій області підполковника міліції Дуранкова А.О., в якому, враховуючи клопотання від 29 грудня 2015 року про збільшення позовних вимог, вона просить:

1) визнати бездіяльність відповідача незаконною, зобов'язати його розглянути заяви №1656, №1836, в обов'язковому порядку поспілкувавшись з заявниками, як це передбачено законами України - "вчинити дії", котрі він не виконав у законний спосіб;

2) зобов'язати відповідача провести перевірку фактів, що описані в акті від 5-06-2014, на який він "опирається":

- акт не має двох підписів з п'яти. Чи таке може бути законним?

- чи є в наявності заява ОСОБА_5, про яку вказано в акті.

- наявність меж між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, про що описано в акті, що таке "старі місця";

- чи існує комісія в складі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13;

- якою статтею, якого закону передбачено - порушення прав, гідність та честь людини - вирішення за неї: підписання та не підписання будь-чого. Дані питання-вимоги можна вирішити на особистому спілкуванні;

- відшукати ОСОБА_6 "члена комісії" та допитати його про законність його дій, обрання в члени комісії;

- пояснити їй, коли її було опитано і ким - про що затверджено відповідачем в висновку №4758 від 16-08-2015.

- чому ним проігноровано спілкування з заявниками, про що передбачено законами України.

3) зобов'язати відповідача вчинити всі необхідні дії для відкриття кримінальної справи по факту сфальсифікованого акту від 5-06-2015, на який він посилається в відповіді, про це відповідно винесено ухвалу Віньковецьким райсудом 12-03-2015;

4) вважати бездіяльність відповідача незаконною відповідно до офіційного застереження від 17-01-2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що в висновку від 16-08-2015 не вказано, коли і як опитано ОСОБА_8, права якого порушені при наданні дозволів на приватизацію земельних ділянок; невірно вказано, що ОСОБА_3 була опитана - в серпні 2014 р. її ніхто не опитував.

Вказує про порушення порядку роботи із зверненнями громадян №1177 від 10-10-04.

Також зазначає, що відповідачем не вказано, яким законом України передбачено проведення кадастрової зйомки земельної ділянки без погодження меж з суміжниками. При цьому меж між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не існує. Висновок не підтверджений усесторонньою перевіркою фактів.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що позивач та ОСОБА_8 звернулись до відповідача із заявою, зареєстрованою 30.10.2014 р. за №1656, в якій вони просили відреагувати на порушення норм Земельного кодексу України Нетечинецькою сільською радою та виробничим відділом ДЗК в Віньковецькому районі. За результатами розгляду заяви було проведено перевірку (в т.ч. відібрані пояснення ОСОБА_3) та прийнято висновок від 31.10.2014 р., яким перевірку припинено та рекомендовано гр. ОСОБА_3 звернутись із цивільним позовом до суду.

1.12.2014 р. за №1836 Віньковецьким РВ УМВС в Хмельницькій області було зареєстровано протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого ОСОБА_3 зазначила про неправомірні дії ОСОБА_5 - використання її ділянки. Працівниками Віньковецького РВ УМВС в Хмельницькій області було опитано, зокрема, ОСОБА_9, та в подальшому прийнято висновок від 02.12.2014 р., яким перевірку припинено.

Висновком перевірки від 16.08.2015 р. по факту звернення громадянки ОСОБА_3 з приводу неправомірного розмежування Нетечинецькою сільською радою земельної ділянки, надання дозволу на розроблення технічної документації для приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 (який був прийнятий на виконання постанови Віньковецького районного суду від 08 червня 2015 р. по справі №670/176/15-а) перевірку припинено та рекомендовано гр. ОСОБА_3 звернутись у Віньковецький районний суд в порядку цивільно-правових відносин.

В даному висновку ( від 16.08.2015 р. ) вказано, зокрема, що відповідно до акту обстеження земельних ділянок від 05.06.2014 р. встановлено, що межа не порушена, межові знаки знаходяться на старих місцях, між гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_5

При цьому, окремою ухвалою Віньковецького районного суду від 12.03.2015 р. (справа №670/532/14-ц - за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 670/532/14-ц за її позовом до Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру Хмельницької регіональної філії Віньковецького районного виробничого відділу, треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_10, про визнання недійсними укладених договорів) встановлено, що акт від 05 червня 2014 року, в якому зафіксовано непорушність меж між ділянками НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 і в якому наявний підпис ОСОБА_7 та дописано про незмінність меж з ділянкою ОСОБА_11 та ОСОБА_12, є неналежним доказом. Зазначений і представлений суду документ завірено підписом службової особи і печаткою Нетечинецької сільської ради. На вимогу суду оригінал цього документа не було представлено. Замість нього суду представлено оригінал подібного документа.

Вказану окрему ухвалу направлено сільському голові Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області щодо виявленого порушення для реагування.

Згідно ст. 7 Закону України "Про міліцію" міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України

В Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, міліцією керують відповідно начальники головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, начальники районних, районних у містах, міських, лінійних управлінь (відділів) головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" №393/96 від 02.10.1996 року (далі - Закон №393/96) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 5 Закону №393/96 передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно із ст. 14 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Стаття 19 Закону №393/96 встановлює обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг. Зокрема, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги та письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян встановлений Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року за № 1177 (далі - Положення).

Пункт 4.3 Положення передбачає, що за результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання.

У відповідності до п. 4.6 Положення звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Пунктом 4.7 вказаного Положення встановлено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно п. 5.1. Положення термін розгляду звернень обчислюється з дня їх надходження та реєстрації в органі внутрішніх справ до дня направлення заявнику відповіді на його звернення.

Згідно п. 5.4. Положення звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Як досліджено судом, в ході перевірки за зверненнями позивача було з'ясовано всі обставини, за наслідками перевірок складені відповідні висновки.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Матеріалами справи спростовуються доводи позивача про те, що відповідачем не проведено ретельної перевірки її звернень і не прийнято вмотивованих рішень.

Фактично, з матеріалів справи прослідковується наявність, на переконання позивача, порушення її прав у сфері земельних відносин, проте орган МВС не є органом, що уповноважений вирішувати такі спори.

Позивачем не надано допустимих доказів для підтвердження своїх вимог, водночас відповідачем підтверджено належними та допустимими доказами правомірність своїх дій та відсутність бездіяльності. Стосовно посилання позивача на те, що при розгляді заяви не було опитано усіх заявників (зокрема, її сина), суд зазначає про можливість такою особою особисто звернутись за захистом своїх прав, оскільки такий захист згідно КАС України є індивідуальним.

Суд також враховує те, що до повноважень відповідача - начальника Віньковецького МВ УМВС України у Хмельницькій області, не входить здійснення процесуальних дій щодо перевірки заяв позивача.

Відтак, порушень вимог Закону №393/96 та Положення у діях начальника Віньковецького МВ УМВС України у Хмельницькій області судом при розгляді звернень позивача не встановлено, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача незаконною, зобов'язання його розглянути заяви №1656, №1836, в обов'язковому порядку поспілкувавшись з заявниками, задоволенню не підлягають.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 12 Закону №393/96 його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, кримінальним процесуальним законодавством, а відповідно до пункту 7.1 Положення його дія також не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, установлений кримінально-процесуальним законодавством.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19 рп/2011, положення статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України в аспекті конституційного звернення і конституційного подання та в системному зв'язку з положеннями частини другої статті 55 Конституції України, частини третьої статті 110, частини п'ятої статті 234, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України, частини другої статті, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти так, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Згідно п. 2 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити необхідні дії для відкриття кримінальної справи задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідача провести перевірку фактів, що описані в акті від 5-06-2014, а також вважати бездіяльність відповідача незаконною відповідно до офіційного застереження від 17-01-2015, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з вказаними нормами права особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

При цьому обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач, оскільки задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналогічна позиція підтверджується і змістом окремих рішень Конституційного Суду України, зокрема, рішення № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та рішення № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України. Згідно вказаних рішень Конституційного Суду України кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Верховний Суд України у постанові від 15 липня 2014 року (справа № 21-273а14) також зазначив, що право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Відсутність у особи прав чи обов'язків у зв'язку з оскарженим рішенням не породжує для останнього і права на захист.

Однак позивачем під час розгляду справи не доведено, які саме права, свободи чи інтереси були порушені, оскільки вона особисто не звертались до відповідача із зверненням стосовно можливої фальсифікації акту від 5-06-2014; доказів допущеної бездіяльності відповідача незаконною відповідно до офіційного застереження від 17-01-2015 позивачем не надано та судом також не встановлено.

При цьому необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Якщо за результатами справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову.

Отже, в даному випадку права позивача з боку відповідача не порушено, внаслідок чого спір про право в цій частині відсутній, тому вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05 січня 2016 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк
"Згідно з оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк