Справа № 810/5278/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року 810/5278/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 09.12.2015, про скасування постанови відповідача про відкриття виконавчого провадження №48942355 від 08.10.2015 зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Комерційний банк "Надра" заборгованості за кредитним договором в розмірі 2109407,31 грн. за рахунок звернення стягнення на заставлене за іпотечним договором майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця від 08.10.2015 про відкриття виконавчого провадження №48942355 була направлена йому з порушенням строку, встановленого вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Несвоєчасне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження позбавило його права на виконання виконавчого документа у добровільному порядку. У зв'язку з цим, позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та просить суд її скасувати.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що оскаржуване рішення прийняте з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Наголошував, що лише порушення строків направлення боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для її скасування, а тому вважає позов необґрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 21 грудня 2015 року, не з'явились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Мовчун Т.С. 08.10.2015 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48942355 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 29.04.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3394.

Оскаржуваною постановою позивачеві визначено спосіб та строк для її добровільного виконання, а саме, зобов'язано у 7-денний термін з дня відкриття виконавчого провадження сплатити грошові кошти у розмірі 2109407,31 грн.

Як вбачається із копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №694, постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження №48942355 від 08.10.2015 отримано позивачем особисто 20.10.2015.

Вважаючи, що відповідач порушив вимоги законодавства щодо строків направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач скористався своїм правом оскаржити її у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (частина п'ята статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку із надходженням до відповідача 06.10.2015 (вх. №6220/02-37/1) заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І.О. про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем 08.10.2015, тобто у межах строку встановленого законом, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №48942355.

Судом із даних веб - сайту «Відстеження пересилання поштових відправлень» та наявного в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштових відправлень №694 встановлено, що зазначена постанова прийнята поштовим відділенням для направлення її позивачеві 13.10.2015, тобто на п'ятий календарний (третій робочий) день після її прийняття та отримана особисто позивачем 20.10.2015.

Жодних доказів направлення позивачеві постанови державного виконавця від 08.10.2015 про відкриття виконавчого провадження №48942355 раніше ніж 13.10.2015 відповідачем суду не надано.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог частини п'ятої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, недотримання строків направлення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Проте суд зазначає, що несвоєчасне направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження не може бути єдиною та самостійною підставою для скасування такої постанови, у разі якщо вона прийнята відповідно до вимог законодавства.

Так, відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Крім того, згідно з абзацом четвертим пункту 4 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158, у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Таким чином, факт несвоєчасного як направлення так і отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №48942355 від 08.10.2015 є підставою для звернення із заявою про відкладення виконавчих дій, а не для скасування зазначеної постанови.

У зв'язку з тим, що єдиною підставою для скасування оскаржуваного рішення є твердження позивача про позбавлення його права на виконання виконавчого документа у добровільному порядку внаслідок несвоєчасного його направлення, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів які б свідчили про протиправність самого рішення відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування зазначеної постанови.

Крім того, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, 13.11.2015 у межах виконавчого провадження №48942355 відкритого за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3394, державним виконавцем на підставі п.9 ч.1 статті 49 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій та рішень.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 86, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 24 грудня 2015 року.