Справа № 826/22495/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 грудня 2015 року № 826/22495/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомОСОБА_1
до третя особа: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «КРИСТАЛБАНК», ПАТ «ТЕРРА БАНК», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» Ірклієнко Ю.П.
про зобов'язати вчинити дії ,
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів (надалі - Відповідач-1), треті особи - ПАТ «КРИСТАЛБАНК», ПАТ «ТЕРРА БАНК», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК» Ірклієнко Ю.П. про зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до плану врегулювання неплатоспроможного ПАТ «ТЕРРА БАНК» та передати до ПАТ «Перехідний банк «КРИСТАЛБАНК» зобов'язання повернути кошти ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) згідно з договором банківського вкладу (депозиту) ВДБ-161389:840 з виплатою процентів в кінці терміну Депозит «Яскрава сімка» від 29.07.2014 року та договором банківського вкладу (депозиту) № ДБ-147528:840 з виплатою процентів щомісячно Депозит «Батьківський» від 10.06.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем, затверджено план врегулювання неплатоспроможного ПАТ «ТЕРРА БАНК» відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто шляхом створення ПАТ «Перехідний банк «КРИСТАЛБАНК». При передачі активів та зобов'язань від ПАТ «ТЕРРА БАНК» до ПАТ «КРИСТАЛБАНК», в порушення вимог чинного законодавства, не було передано зобов'язання за Договором банківського вкладу (депозиту) ВДБ-161389:840 з виплатою процентів в кінці терміну Депозит «Яскрава сімка» від 29.07.2014 року та Договором банківського вкладу (депозиту) № ДБ-147528:840 з виплатою процентів щомісячно Депозит «Батьківський» від 10.06.2014 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, відповідно до вимог статей 35, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником ПАТ «ТЕРРА БАНК» надано суду письмові заперечення. В якості безпідставності позовних вимог представник третьої особи наголошував на тому, що Позивач отримав гарантовану Фондом суму в розмірі 200 000 грн., ще під час здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», тож і ніяких зобов'язань щодо повернення грошових коштів вкладнику ОСОБА_1 ПАТ «Перехідний банк «КРИСТАЛБАНК» не набував.

Представником ПАТ «КРИСТАЛБАНК», через канцелярію суду подано письмові заперечення, зокрема в яких посилається на відсутність протиправної бездіяльності, оскільки Позивач фактично в повному обсязі отримав грошові кошти в межах гарантованої суми, що підлягає відшкодуванню з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а решта коштів має бути повернута ПАТ «ТЕРРА БАНК» відповідно до порядку черговості задоволення вимог кредиторів.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Терра Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) №ВДБ-161389:840 з виплатою процентів в кінці терміну Депозит «Яскрава сімка» від 29.07.2014 року.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору вкладник розміщує у банку на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 12 000,00 Доларів США на строк 7 днів з 29.07.2014 року по 05.08.2014 рік.

Також, між ОСОБА_1 та ПАТ «Терра Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) №ДБ-14752:840 з виплатою процентів в кінці терміну Депозит «Батьківський» від 16.06.2014 року.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору вкладник розміщує у банку на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 46 262,00 Доларів США на строк 3 місяці з 10.06.2014 року по 10.09.2014 рік.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 21.08.2014 № 518 про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.08.2014 №72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», згідно з яким з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТЕРРА БАНК» строком на три місяці з 22.08.2014 по 22.11.2014.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №156 від 23.12.2014 про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК» Ірклієнка Юрія Петровича з 23.12.2014 до дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23.12.2014 № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК».

В подальшому, на виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було створено перехідний банк ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК».

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ТЕРРА БАНК» 22 грудня 2014 року було здійснено передачу частини активів та зобов'язань ПАТ «ТЕРРА БАНК» до ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК».

Позивач зазначає, що зобов'язання ПАТ «Терра Банк» перед позивачем не було передано до ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «КРИСТАЛБАНК».

ОСОБА_1 вважає, що дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є протиправними, а тому звернувся з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України від 23.02.2012р. №4452-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 названого Закону ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Частиною 2 названої статті також закріплено, що метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У зв'язку з викладеним основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом України від 23.02.2012р. №4452-VI, здійснює такі функції як, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно статті 11 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI управління поточною діяльністю Фонду здійснює Виконавча дирекція Фонду.

Виконавча дирекція Фонду складається з п'яти членів. Рішення виконавчої дирекції Фонду приймаються на засіданнях простою більшістю голосів за умови участі в засіданні не менше ніж чотирьох членів виконавчої дирекції.

Повноваження Виконавчої дирекції Фонду закріплені у статті 12 названого Закону.

Зокрема, частиною 6 згаданої статті закріплено, що до повноважень Виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку відноситься прийняття рішення про затвердження плану врегулювання та змін до нього.

Відповідно до визначення, наведеного у пункті 10 частини 1 статті 2 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI план врегулювання - це рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Положеннями статті 39 названого Закону закріплено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. За рішенням виконавчої дирекції Фонду цей строк може бути продовжений до 30 днів.

План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:

1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом;

2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

3) відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Частиною 4 зазначеної статті також закріплено, що після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання.

Виконавча дирекція Фонду у будь-який час має право вносити зміни та доповнення до плану врегулювання.

Тим часом, виконавча дирекція Фонду зобов'язана внести зміни до плану врегулювання в частині зміни способу виведення неплатоспроможного банку з ринку, якщо реалізація обраного способу виведення банку з ринку виявилася неможливою протягом строків, визначених планом врегулювання.

Відповідно до частини 5 статті 39 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI Фонд зобов'язаний подати план врегулювання та зміни до нього до Національного банку України не пізніше семи днів з дати затвердження.

Натомість частина 6 згаданої статті закріплює, що Фонд вживає будь-яких заходів на виконання плану врегулювання без повідомлення та отримання згоди учасників, боржників, кредиторів (вкладників) банку.

При цьому учасники, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання.

Аналіз наведених положень Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI дає підстави для висновку, що виключно до повноважень Фонду віднесено питання визначення способу заходів щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, перелік яких наведений у частини 2 статті 39 зазначеного Закону.

Саме приймаючи відповідне рішення Фонд визначає заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, одним з яких є створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку і на реалізацію такого рішення вже приймається рішення про створення перехідного банку.

Відповідні висновки узгоджуються з нормою, викладеною у частині 1 статті 42 Закону України від 23.02.2012р. №4452-VI, в якій зазначено, що Фонд на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків.

Проте, як вбачається зі змісту адміністративного позову, відповідне рішення ОСОБА_1 не оскаржує, що виключає підстави для скасування рішення Фонду про створення перехідного банку, прийнятого на його підставі.

Так само не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання Фонду внести зміни до плану врегулювання неплатоспроможного ПАТ «Терра банк» та передати до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» зобов'язання повернути кошти ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем отримано кошти в розмірі 200 000 грн. за своїми вкладами в ПАТ «ТЕРРА БАНК» під час тимчасової адміністрації в банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, 10.11.2014 року ОСОБА_1 було виплачено грошові кошти у розмірі 6 210,84 Євро. Вищезазначене підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку НОМЕР_4. Крім того, із довідки чітко видно, що 10.11.2014 року відбулося списання виплачених коштів вкладнику ОСОБА_1 згідно реєстру №RZUI1A7B.004 від 06.11.2014 року.

Більш того, відповідно із довідки про рух коштів по рахунку НОМЕР_4, вбачається що 10.11.2014 року відбулося списання виплачених коштів вкладнику ОСОБА_1 згідно реєстру №RZUI1A7B.004 від 06.11.2014 року по договору ПАТ «Укрінбанк» від 27.10.2014 року в розмірі 22 774,34 доларів США.

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права в межах спірних правовідносин є заявлення позовних вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В даному випадку, ОСОБА_1 таких позовних вимог не заявлено, внаслідок чого суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов'язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ч.1 ст.161 КАС України).

З огляду на встановлені у справі обставини та положення законодавства в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, враховуючи відсутність інших доводів позивача на обґрунтування даних позовних вимог, суд вважає вимоги позивача недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями ст.ст.69-71, 94, 158-163, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук