Справа № 450/3675/14-а, 2а-450/39/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/6167/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області про визнання неправомірним рішення, встановлення факту та зобов'язання призначити пенсію,-

встановив:

30.12.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області про визнання неправомірним рішення, встановлення факту та зобов'язання призначити пенсію.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд:

-визнати неправомірним рішення комісії управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області від 20.10.2014 року № 293 "Про відмову в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства ОСОБА_1.";

-встановити факт, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області інвалідом з дитинства до шестирічного віку;

-зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 достроково пенсію за віком після досягнення 50 років і за наявності не менше 15 років страхового стажу, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

ОСОБА_1 позовні вимоги мотивує тим, що вона протягом усього життя дитини доглядала за своєю дочкою, яка була інвалідом з дитинства та померла у десятирічному віці. 17.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області із заявою про призначення їй пенсії достроково, як особі, яка досягла п'ятдесятирічного віку, матері інваліда з дитинства, при наявності п'ятнадцятирічного страхового стажу. Однак Пенсійним фондом у призначенні позивачу дострокової пенсії було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не надала до заяви : виписку з акту огляду МСЕК, медичний висновок установи охорони здоров'я, посвідчення одержувача допомоги, довідку органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги, тощо.

Таку відмову відповідача ОСОБА_1 вважає незаконною, такою, що порушує її права та інтереси, зокрема право на належне пенсійне забезпечення, зокрема на пенсію як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_1, - задоволено.

Визнано неправомірним рішення комісії Управління пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області від 20.10.2014 року № 293 "Про відмову в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства ОСОБА_1.".

Визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області інвалідом з дитинства до шестирічного віку.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 достроково пенсію за віком після досягнення 50 років і за наявності не менше 15 років страхового стажу, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Стягнуто з Управління пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області в користь ОСОБА_1 122, 00 грн. понесених позивачем судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач - управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зокрема наголошує на тому, що Пенсійний фонд правомірно відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком після досягнення 50 років і за наявності не менше 15 років страхового стажу, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, оскільки позивачем до поданої заяви не було надано необхідних документів, які б підтверджували факт того, що донька позивача була інвалідом з дитинства або дитиною інвалідом. Зокрема ОСОБА_1 не було надано виписку з акту огляду МСЕК, медичний висновок установи охорони здоров'я, посвідчення одержувача допомоги, довідку органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги, тощо.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області в користь ОСОБА_1 122, 00 грн. понесених позивачем судових витрат, оскільки відповідно до ст.94 КАС України, судові витрати підлягали стягненню в користь позивача з Державного бюджету а не з Пенсійного фонду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову скасувати, з наступних підстав.

Так, із наявних матеріалів справи та пояснень сторін, що беруть участь у справі, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1, виданим Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 14.10.1999 року. Тому, позивач на час звернення до управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області із заявою про призначення їй пенсії достроково (17.09.2014 року) досягнула п'ятдесяти років. Наявність у ОСОБА_1 страхового стажу понад п'ятнадцять років підтверджується записами у Трудовій книжці позивача НОМЕР_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження була дочкою позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 12.01.1985 року. Також встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні позивача, що підтверджується Довідкою № 1964 від 17.07.2013 року, виданою Зимноводівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Із матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 10 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 28.08. 1995 року.

17.09.2014 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області із заявою про призначення їй пенсії достроково, як особі, яка досягла п'ятдесятирічного віку, матері інваліда з дитинства, при наявності п'ятнадцятирічного страхового стажу.

Однак, рішенням № 293 від 20.10.2014 року Пенсійним фондом у призначенні позивачу дострокової пенсії було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не надала до заяви : виписку з акту огляду МСЕК, медичний висновок установи охорони здоров'я, посвідчення одержувача допомоги, довідку органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги, тощо.

Таку відмову відповідача ОСОБА_1 вважає незаконною, такою, що порушує її права та інтереси, зокрема право на належне пенсійне забезпечення, зокрема на пенсію як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Так, зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (із змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент звернення позивача до Пенсійного фонду за отриманням пенсійного забезпечення) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

В силу абз.1 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (із змінами та доповненнями, в редакції, чинній на момент звернення позивача до Пенсійного фонду за отриманням пенсійного забезпечення) жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Вищевказаній нормі Закону № 1788-XII кореспондує абзац 4 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до якого, жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищевикладених норм матеріального та процесуального права колегія суддів бере до уваги наявні у матеріалах справи належні та допустимі письмові докази та пояснення сторін, що беруть участь у справі, які підтверджують підставність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Так, згідно Протоколу № 739 від 16.07.2013 року складеного комісією Пустомитівської центральної ЛКК, ОСОБА_2 (донька позивачки) знаходилась на обліку в дитячого невролога з приводу ДЦП та мала медичні показання для визнання її інвалідом до шестирічного віку.

Відповідно до Медичної картки стаціонарного хворого № 99/560 виданої КЗ Львівської ОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ», ОСОБА_2 перебувала в стаціонарі неврологічного відділення на лікуванні з 20.02.1986 р. із діагнозом ДЦП, судорожний синдром та була виписана 11.03.1986 р.

Згідно Довідки Львівської обласної клінічної лікарні від 15.07.2013 року № 2114/с, ОСОБА_2поступала на стаціонарне лікування в І-ше дитяче відділення 19.07.1995 року. Діагноз : вторинний інфекційний ендокардит аортального клапану. Вроджений токсоплазмоз, перфорація стулок аортального клапану.Гостра серцева недостатність.ДЦП. Множинні вади розвитку.ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 померла. Довідка була видана на підставі історії хвороби за № 328.

Також, згідно Довідки КЗ Львівської ОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ», ОСОБА_2 дійсно знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЛОДКЛ «ОХМАТДИТ» в ІІ дитячому відділенні з 03.11.1985 р. по 20.11.1985 р. з діагнозом: судорожний синдром. З 26.11.1985 року по 16.01.1986 року з діагнозом: перинатальна енцефалопатія, гострий бронхіт, синдром міостенії. Записи зроблено з журналу поступлень в ІІ дитяче відділення № 3214/862 за 1985 р. та № 3415/1 за 1986 р.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги наявну у матеріалах справи Виписку з історії хвороби № 3810, що також встановлює наявність у доньки позивачки медичних показань (хвороб) для визнання її інвалідом з дитинства.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що у ОСОБА_1 наявні достатні документи, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог позивача та її право на належне пенсійне забезпечення, зокрема право на дострокову пенсію за віком після досягнення 50 років і за наявності не менше 15 років страхового стажу, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Беручи до уваги вищевстановлені обставини, суд першої інстанції вірно виходив з того, що враховуючи той факт, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 10 років до правовідносин, що виникли між сторонами, як аналогія закону, підлягає застосуванню п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року N 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), в частині, «у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку».

Тому в даному випадку суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими в частині : визнання протиправним та скасування рішення комісії управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області від 20.10.2014 року № 293 "Про відмову в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства ОСОБА_1" та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 достроково пенсію за віком після досягнення 50 років і за наявності не менше 15 років страхового стажу, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення зокрема є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

В силу п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В контексті вищевикладених процесуальних норм КАС України, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з поміж інших також було заявлено позовну вимогу - встановити факт, яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області інвалідом з дитинства до шестирічного віку. Однак, дана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що не було враховано судом першої інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч.2 ст. ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як наслідок, колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області інвалідом з дитинства до шестирічного віку - не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а підлягають розгляду в порядку окремого провадження згідно норм цивільного законодавства України.

Згідно ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 слід роз'яснити, що позивач має право звернутися для вирішення питання щодо встановлення факту, що має юридичне значення до суду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права в частині розподілу судових витрат між сторонами, що беруть участь у справі, стягнувши з управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області в користь ОСОБА_1 122, 00 грн. понесених позивачем судових витрат.

Так, відповідно до ч.1 ст.94 КАС України (в редакції, що була чинна на момент прийняття оскаржуваної постанови), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

З огляду на викладене у відповідності до вимог ст.94 КАС України, слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 122 (сто двадцять дві) гривні судового збору.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає до скасування.

Керуючись ч.3 ст. 160 КАС України, ст.ст. 157, 195, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області задовольнити частково, а постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2015 р. по справі № 450/3675/14-а, 2а-450/39/15 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області від 20.10.2014 року № 293 "Про відмову в призначенні пенсії за віком як матері інваліда з дитинства ОСОБА_1".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 достроково пенсію за віком після досягнення 50 років і за наявності не менше 15 років страхового стажу, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку.

Провадження у справі № 450/3675/14-а, 2а-450/39/15 в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Зимна Вода, Пустомитівського району, Львівської області інвалідом з дитинства до шестирічного віку - закрити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 122 (сто двадцять дві) гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

В.Я. Макарик

Постанова складена в повному обсязі 22.12.2015 року.