Справа № 214/7378/15-а
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2015-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/7378/15-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 листопада 2015 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради (далі - Відповідач) щодо прийняття рішення про відмову повернути йому пільги та зобовязати Відповідача прийняти рішення щодо повернення йому пільг як учаснику війни. Свої вимоги вмотивував тим, що він приймав участь у Великій Вітчизняній Війні, у звязку з чим має право на пільги встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року, але з 01.07.2015 року такі пільги були йому скасовані та відмовлено в призначенні субсидії. 17.08.2015 року він звернувся до Відповідача із заявою щодо розяснення йому причин скасування пільг та відмови в призначенні субсидії, на яку 20.08.2015 року отримав лист-відповідь, що він перебуває на обліку у Відповідача як учасник війни та до 01.07.2015 року користувався 50% пільгою з оплати за житлово-комунальні послуги, однак у звязку з тим, що його середньомісячний сукупний дохід перевищує 1710 грн., за ним на підставі Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 року така пільга не зберігається, у звязку з чим він має право на оформлення субсидії, яка з липня 2015 року буде йому нарахована в автоматичному режимі. З таким рішенням Відповідача він не погодився та звернувся до суду із даним позовом.

Суд за результатами розгляду справи приходить до наступного висновку.

Згідно посвідчення серії В-ІІ №008480 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни.

Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни надаються такі пільги, якими користувався і позивач, зокрема: 4) 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); 5) 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 6) 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; 18) позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Однак, з 01.07.2015 року надання вказаних пільг позивачу було припинено.

17.08.2015 року позивач звернувся до Відповідача із заявою щодо розяснення йому причин скасування пільг та відмови в призначенні субсидії, на яку 20.08.2015 року отримав лист-відповідь, що він перебуває на обліку у Відповідача як учасник війни та до 01.07.2015 року користувався 50% пільгою з оплати за житлово-комунальні послуги, однак у звязку з тим, що його середньомісячний сукупний дохід перевищує 1710 грн., за ним на підставі Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 року така пільга не зберігається, у звязку з чим він має право на оформлення субсидії, яка з липня 2015 року буде йому нарахована в автоматичному режимі.

Так, згідно п. 12 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 року, встановлено, що у разі коли середньомісячний дохід сімї пільговика в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення письмово інформує пільговиків про те, що вони не мають права на отримання пільг і можуть звернутися за житловою субсидією, а у разі зменшення доходу сімї пільговик має право звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для визначення права на отримання пільг з місяця звернення.

Однак, суд уважає, що вказаний Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сімї, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 рокузвужує та скасовує зміст і обсяг існуючих прав та свобод людини, гарантованих Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 150 Конституції України та ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Окрім того, Рішенням Конституційного Суду України від 14.12.2000 року №15-рп/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) роз'яснюється, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів.

Згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України роз'яснює, що положення частини першої статті 58 Конституції, а саме: «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі» є «загальновизнаним принципом права» та те, що «дію нормативно-правового акта в часі» треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Своїм Рішенням від 22.09.2005 року №5-рп/2005 Конституційний Суд України роз'яснює, що принцип закріплений в статті 58 Конституції України, є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянином та те, що він гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта. Вказана позиція також роз'яснюється Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009.

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що припинення надання позивачу пільги з оплати за житлово-комунальні послуги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фактично звужує зміст та обсяг прав позивача, що суперечить положенням ст. 22 Конституції України, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 159-163, 167, 1832 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради щодо скасування ОСОБА_2 пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради відновити надання ОСОБА_2 пільг передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради в дохід держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 КАС України.

Суддя В.В. Попов.