Справа № 817/3188/15
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2015 року 13 год. 20 хв. Справа № 817/3188/15 м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Єрмошкіної Л.І.; представника позивача ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги від 30 листопада 2015 року); представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 13 липня 2015 року); третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача не прибула; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинення певних дій та стягнення моральної шкоди.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі іменується позивач) до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №554/04/к від 07.09.2015 про звільнення начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3; поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області; стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 грн. 00 коп.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 07.09.2015 про звільнення ОСОБА_3 остання вважає протиправним з наступних підстав. Зі змісту наказу вбачається, що позивач був звільнений з роботи у звязку з впровадженням нової структури та штатного розпису Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 06.02.2015, змінами в організації праці та скороченням посади начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області згідно пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Враховуючи впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області виданий наказ №31/08 від 11.02.2015. Однак, як зазначає позивач, які зміни були проведені в Головному територіальному управлінні юстиції йому не повідомили, в чому саме пройшли зміни істотних умов праці керівництвом до його відома не доведено. Крім того, позивач вказує, що зі штатного розпису, затвердженого станом на 01.01.2015, та нового штатного розпису, затвердженого 11.02.2015, у відділі нотаріату залишилася чисельність посад в сукупності 7 осіб, в тому числі і посада начальника відділу. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 №115/5 «Деякі питання діяльності органів Міністерства юстиції України», Головні управління юстиції України в областях перейменовано на Головні територіальні управління юстиції України в областях, та затверджено граничну чисельність працівників. Тобто, відповідно до вказаних актів фактично ніякої реорганізації не відбувалося, нічого, окрім назви управління не змінилося, жодного скорочення серед державних службовців в Головному територіальному управлінні юстиції не проводилося. Позивач зазначає, що в попередженні, яке було йому вручено 28.04.2015, запропоновано продовжити роботу на посаді головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області або державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції. Одночасно з ознайомленням позивача з наказом про звільнення йому запропоновано ще сім посад, від яких він відмовився. Однак, позивач вказує, що йому не були запропоновані всі вакантні посади, які були в управлінні на час його звільнення. До того ж, позивачка акцентує увагу на тому, що вона є одинокою матірю дитини 10 років, тому відповідно до статті 184 Кодексу законів про працю України у роботодавця було відсутнє право на її звільнення.

Таким чином, позивач з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в розмірі 30000 грн., що виразилася в розладі здоровя, душевних та психічних стражданнях.

Ухвалою судді від 09.10.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 04.12.2015 прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити їх повністю.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову та вказав, що після прийняття Міністерством юстиції України наказу від 30.01.2015 № 115/5 заступником Міністра юстиції керівником апарату ОСОБА_4 10.02.2015 затверджений новий Штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відповідно до якого відсутня штатна посада начальника відділу нотаріату, натомість утворено відділ з питань нотаріату та введена посада начальника відділу з питань нотаріату. Представник відповідача наголосив, що поняття «скорочення чисельності працівників» та «скорочення штату працівників» не є тотожними. В даному випадку відбулося скорочення штату шляхом скорочення посади начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області, оскільки така посада відсутня у штатному розписі, затвердженому 10.02.2015. При попередженні позивача про зміни в організації виробництва та праці 28.04.2015, листами від 08.05.2015 та від 07.09.2015 їй були запропоновані усі наявні вакантні посади, проте вона від усіх запропонованих посад (навіть двох посад начальників відділів) відмовилася. Тому, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальник відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5, належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не прибула, причин неявки суду не повідомила.

На підставі частини 3 статті 160 КАС України, вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 04.12.2015.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 переведена на посаду начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції, як така, що успішно пройшла стажування на цю посаду, відповідно до наказу №421/04 від 12.07.2013, що вбачається із запису в трудовій книжці №10 (а.с. 117).

28 квітня 2015 року позивач отримав попередження у формі листа, за змістом якого відповідно до частин 3, 4 статті 32, частин 2, 3 статті 49-2 КЗпП України, наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», наказу Міністерства юстиції України 02 лютого 2015 року № 139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11 лютого 2015 року 31/08 «Про введення в дію штатного розпису, структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області», у звязку із змінами в організації праці у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області, позивача попереджено про зміну істотних умов праці та запропоновано продовжити роботу на посаді головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області або на посаді державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції (а.с. 41).

У попередженні зазначено, що у разі відмови від продовження роботи, позивач буде звільнений з 29 червня 2015 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Зазначене попередження ОСОБА_3 отримала та ознайомилася із ним 28 квітня 2015 року, про що свідчить її підпис та запис «Не погоджуюсь».

Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 07.09.2015 №554/04/к позивача звільнено з роботи у звязку зі скороченням посади, згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП (далі іменується Наказ №554/04/к) (а.с. 13).

У даному наказі визначені підстави для звільнення: попередження від 28.04.2015, штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 06.02.2015.

З Наказом №554/04/к позивач ознайомлений 07.09.2015, про що свідчить його особистий підпис на примірнику.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу спірного рішення Наказу №554/04/к, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

За приписами статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі іменується Закон України №3723-XII), державна служба в Україні це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Державна служба може бути припинена, як на загальних підставах, передбачених КЗпП України, так і у випадках, передбачених статтею 30 Закон України №3723-XII.

Зі змісту Наказу №554/04/к вбачається, що позивача звільнено з державної служби на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Позивач зазначає, що жодних змін істотних умов праці в установі не відбувалось, тобто скорочення чисельності або штату працівників не було.

З даного приводу суд зазначає наступне.

За правилами пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228 «Про затвердження Положення про Міністерство юстиції України» (далі іменується Положення №228), Міністерство юстиції України (Мінюст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Положення №228, Мінюст здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні територіальні управління юстиції Мінюсту в Автономній Республіці Крим, в областях, мм. Києві та Севастополі, а також районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції.

Пунктом 12 Положення №228 визначено, що Міністр, зокрема, 1) очолює Мінюст, здійснює керівництво його діяльністю; визначає пріоритети роботи служб і шляхи виконання покладених на них завдань, затверджує плани їх роботи; погоджує структуру апаратів служб; видає обовязкові до виконання службами накази та доручення з питань спрямування і координації їх діяльності; погоджує призначення на посаду і звільнення з посади керівників та заступників керівників територіальних органів служб; погоджує призначення на посаду і звільнення з посади керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів апаратів служб; погоджує пропозиції керівників служб щодо утворення, реорганізації та ліквідації їх територіальних органів, вносить на розгляд Кабінету Міністрів України відповідні подання; визначає структурний підрозділ апарату Мінюсту, що відповідає за взаємодію із службами; визначає посадових осіб Мінюсту, які включаються до складу колегій служб; вирішує інші питання, повязані із спрямуванням і координацією діяльності служб; 13) затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Мінюсту; 29) підписує накази Мінюсту; 31) здійснює інші повноваження, визначені законом.

В Наказі Міністерства юстиції України від 30.01.2015 №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» (далі іменується Наказ №115/5) зазначено, що відповідно до статті 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, та постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» наказано, зокрема, перейменувати головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі; затвердити Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

На виконання Наказу №115/5, Головне управління юстиції у Рівненській області перейменовано на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області (Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 12.02.2015).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Наказу №115/5 відбулося саме перейменування Головного управління юстиції у Рівненській області на Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області, що не заперечувалось відповідачами по справі під час вирішення спору по суті. Тобто, юридична особа публічного права Головне управління юстиції у Рівненській області, не припинялася шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу, приєднання, виділення або перетворення), а лише змінила найменування.

У Штатному розписі Головного управління юстиції у Рівненській області, затвердженого заступником Міністра керівником апарату ОСОБА_4 24.01.2015, було визначено структурний підрозділ Управління відділ нотаріату та посаду начальника відділу нотаріату.

Натомість, заступником міністра керівником апарату ОСОБА_4 10.02.2015 затверджено новий Штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, відповідно до якого з 06.02.2015 відсутня штатна посада начальника відділу нотаріату, натомість утворено відділ з питань нотаріату та введена посада начальника відділу з питань нотаріату (а.с. 43).

Представник відповідача пояснив, що після перейменування державної установи, керівним органом прийнято рішення про впровадження нової структури і штатної чисельності управління, а також необхідність скорочення посади начальника відділу нотаріату.

Дана позиція відповідача підтверджується тим, що в матеріалах справи міститься письмове Попередження про наступне вивільнення від 28.04.2015, адресоване на імя позивача, в якому зазначено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №100/26545, наказу Міністерства юстиції від 02.02.2015 №139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11.02.2015 №31/08 «Про введення в дію штатного розпису, структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області», у звязку зі змінами в організації праці в Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області, позивачу запропоновано зайняти посади: головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції.

З даним Попередженням позивач ознайомлений 28.04.2015, що підтверджується його особистим написом на примірнику документа.

З даного приводу позивач зазначив, що жодного скорочення чисельності працівників в управлінні не відбулось, оскільки обидва Штатних розписи (станом на 01.01.2015 та 06.02.2015) містять посилання на затверджений штат у кількості 7 штатних одиниць.

Проте, суд критично оцінює такі доводи позивача та зазначає, що поняття «скорочення чисельності працівників» та «скорочення штату працівників» не є тотожними. Чисельність працівників це числовий склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників це сукупність посад, встановлених штатним розписом. Тому, скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. При скороченні чисельності майже завжди відбувається скорочення штату, оскільки зміна чисельності працівників відображається відповідним чином у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитись, а в окремих випадках навіть збільшитись, якщо, наприклад, одночасно із скороченням до штатного розпису вводяться нові посади.

Починаючи з 06.02.2015 Штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області містить положення про структурний підрозділ «Відділ з питань нотаріату», до якого відносяться: начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст та провідний спеціаліст.

Таким чином, у даному випадку відбулось скорочення штату (штатної посади) начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області.

Позивач зазначає, що посада начальника відділу нотаріату не була скорочена, а перейменована, оскільки відповідно до Посадової інструкції начальника відділу завдання і обовязки, які покладені на нього, повністю відповідають тим, що передбачені для начальника відділу з питань нотаріату.

З даного приводу суд зазначає, що Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 03.04.2015 №99/08 затверджено Положення про відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, де визначені, зокрема, основні завдання відділу, його функції, права, вимоги до керівника відділу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, відображеної у постанові від 01 квітня 2015 року по справі №6-40цс15, «власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював».

Попереджаючи про зміни в організації виробництва і праці 28.04.2015, позивачу були запропоновані посади: головного спеціаліста відділу організації та контролю за виконанням рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; державного виконавця відділу державної виконавчої служби Здолбунівського районного управління юстиції.

Листом від 07.09.2015 позивачу запропоновано також посади: головного спеціаліста з внутрішнього аудиту; головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції; головного спеціаліста відділу з питань банкрутства; начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю; провідного спеціаліста відділу організаційної роботи, документування та контролю; державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби; начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби.

Суд зазначає, що оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Тобто, роботодавець може запропонувати особі, яка попереджена про наступне звільнення, вакантні посади не лише під час вручення письмового попередження, а й протягом усього періоду до розірвання трудового договору (до моменту винесення наказу про звільнення).

Таким чином, відповідачем запропоновано позивачу усі наявні вакантні посади, проте від усіх запропонованих посад (навіть рівнозначних двох посад начальників відділів) позивач відмовилася, про що свідчить напис на примірнику листа.

Отже, Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області є таким, що належно виконало вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника.

Позивач зазначає, що внесення відповідачем змін до Положення про відділ з питань нотаріату в частині вимог щодо особи, яка може займати посаду начальника відділу, є протиправними, та за даним фактом порушено кримінальне провадження №000078 (а.с. 159).

Проте, суд критично оцінює такі доводи позивача та зазначає наступне.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2015 у справі №817/1384/15 (а.с. 97), яка набрала законної сили (ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 (а.с. 101)), у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у рівненській області про скасування наказу № 234/4/к від 10.04.2015 про призначення начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_5, визнання протиправними дії першого заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2, який виконував обовязки начальника управління, та скасування попередження на імя ОСОБА_3 відмовлено.

Судовим рішенням встановлено, що «Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11 лютого 2015 року 31/08 «Про введення в дію штатного розпису, структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області» було введено в дію штатний розпис Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, затверджений заступником Міністра юстиції України керівником апарату ОСОБА_4 10.02.2015 року. Із вказаного штатного розпису вбачається, що у Головному територіальному управлінні юстиції у Рівненській області діє структурний підрозділ «відділ з питань нотаріату» чисельністю 7 осіб. Очолює відділ начальник відділу. Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 03.04.2015 року № 99/08 затверджено Положення про відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Зазначений наказ виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, яке встановлює обсяг компетенції начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Наказом Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 10.04.2015 року № 234/04/к на посаду начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області призначена ОСОБА_5 як така, що успішно пройшла стажування, за переведенням з Рівненської обласної ради. Цим же наказом ОСОБА_5 визначено посадовий оклад та встановлено 11 ранг державного службовця».

Відповідно до частини 1 статті 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі (частина 5 статті 254 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, рішенням суду від 23.07.2015 у справі №817/1384/15 встановлено правомірність та законність Наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 03.04.2015 №99/08 про затвердження Положення про відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, який встановлює обсяг компетенції начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

На момент розгляду адміністративної справи та вирішення спору по суті, будь-якого процесуального рішення щодо кримінального провадження №000078 немає, а відтак суд не приймає до уваги посилання позивача на протиправні дії відповідача щодо затвердження Положення про відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, зокрема, в частині визначення вимог до особи, яка претендує на зайняття посади начальника відділу.

Протиправність дій відповідача (вина) щодо внесення завідомо неправдивих даних, як зазначено у повідомленні про кримінальне провадження №000078, до Положення про відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, може бути встановлена виключно рішенням суду або ж обвинувальним актом.

Також, представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка являється одинокою матірю, а відтак не могла бути звільнена з роботи.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Отже, допустимими є наступні випадки звільнення одиноких матерів: 1) повна ліквідація підприємства, установи, організації; 2) коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

На підтвердження доводів щодо наявності у позивачки статусу одинокої матері суду надано копію свідоцтва про народження від 11 травня 2005 року син ОСОБА_6 (а.с. 14), а також копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 серпня 2006 року (а.с. 15), відповідно до якого розірвано шлюб між позивачкою та ОСОБА_7.

Представник позивача зазначає, що позивачка являється одинокою матірю, оскільки не перебуває у шлюбі, виховує та утримує сина самостійно. Також, посилається на те, що позивачці надавались додаткові відпустки як одинокій матері.

З даного приводу суд зазначає, що одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває в шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини, або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама (пункт 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 та п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР).

Оскільки одинокою матірю є жінка, яка виховує дитину без батька, факт утримання (аліменти) для надання відпустки значення не має. Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває в шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини, або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі й розлучена жінка, яка сама виховує дитину).

Якщо жінка дійсно є одинокою матір'ю, то вона надає довідку з органів реєстрації актів громадянського стану.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити розлученій жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки.

Відтак для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцю має бути пред'явлений будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Одним із таких документів, наприклад, може бути: рішення суду про позбавлення батьківських прав; ухвала суду чи постанова слідчого про розшук батька у справі за позовом про стягнення аліментів; акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, у якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів в акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи (садочка) про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з учителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

Тобто, для отримання соціальної додаткової відпустки розлучена жінка, окрім заяви про надання цієї відпустки, копій свідоцтва про народження дитини та розірвання шлюбу, має надати роботодавцю один із зазначених вище чи будь-який інший документ, що підтверджує відсутність участі батька у вихованні дитини.

Проте, дане правове регулювання стосується виключно питання щодо надання додаткової відпустки матері, яка виховує дитину самостійно.

Разом з тим, поняття «самостійне виховання дитини» та «самостійне утримання дитини» не є тотожними.

В матеріалах справи наявна довідка відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 03.12.2015 (а.с. 158), відповідно до якої на користь позивачки виплачуються аліменти колишнім чоловіком ОСОБА_7.

Суд зазначає, що позивачкою не надано суду належних доказів того, що вона має статус одинокої матері, зокрема, відповідну довідку з органів реєстрації актів цивільного стану.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність Наказу №554/04/к про звільнення начальника відділу нотаріату Головного управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 із займаної посади.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб є встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає у немайнових втратах для особи, а саме: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами частини другої статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту цієї норми випливає, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Понесення особою моральної шкоди повинно бути підтверджене відповідними належними доказами, яких позивач суду не надав.

Зважаючи на попередній висновок суду про правомірність винесеного Наказу №554/04/к, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя К.М. Недашківська