Справа № 2а-156/2010
Суддя: Кузіна Ж.В.
Дата ухвалення: 2010-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-156/2010
Провадження № 156
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2010 року суддя Київського районного суду м. Полтави Кузіна Ж.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтава ради про визнання дій неправомірними, зобов»язання нарахувати та виплатити заборгованість по щорічній допомозі на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій неправомірними, зобов»язання нарахувати та виплатити заборгованість по щорічній допомозі на оздоровлення, посилаючись на те, що він згідно ст. 48 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Рішенням МСЕК від 27.02.2003 року йому встановлена 3 група інвалідності. У 2008-2009 році позивачу була виплачена вказана допомога в розмірі 90 грн. , що не відповідає вимогам закону. Про те, що розмір допомоги виплачений у 2008 році не у повному розмірі позивач дізнався у серпні 2009 року. Тому просив визнати пропущений строк звернення до суду з поважних причина та поновити цей строк, визнати неправомірною відмову відповідача у перерахунку допомоги, зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачені кошти за 2008-2009 роки у розмірі 4 340 грн.

19.11.2009 року позивачем доповнені позовні вимоги, де просив стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої допомоги за 2007-2009 роки в розмірі 7 290 грн.

У судове засідання позивач не з»явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує у повному розмірі.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення в яких позов не визнав , оскільки нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення проводилась відповідно до вимог законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову, справу слухати в його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалідом 3-ої групи, що підтверджується копією посвідчення серії А № 079822.

З матеріалів справи вбачається, що щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік виплачена позивачу на підставі Постанови Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалідам 3-ої групи виплачується щорічно Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» зупинено на 2007 рік дію частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що встановлювали розмір одноразової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалідам 3 групи.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», в тому числі п. 30 ст. 71 Закону, яким було зупинено дію статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковим на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно з правилами частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Позивачу нарахована та виплачена щорічна одноразова допомога за 2007 рік у січні 2007 року в розмірі 90,00 грн. згідно розпорядження № 763221 від 24.01.2007 року, до ухвалення рішення Конституційним Судом України, тому вимога про нарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2007 рік задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі, тому здійснення виплат грошової допомоги на оздоровлення, що були проведені до набрання ним чинності, слід визнати правомірними, у звязку з діючим на той час положенням п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не зобовязаний проводити зазначені виплати у будь-який інший спосіб та в розмірах, окрім тих, що передбачені Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» до моменту прийняття рішення Конституційним Судом України.

Відповідач, здійснивши позивачу виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 9 липня 2007 року у розмірі, передбаченому Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», положення якого були чинними на момент здійснення такої виплати, виконав взяті державою зобов'язання та не порушив прав позивача.

З матеріалів справи, а саме згідно розпорядження № 763221 від 24.01.2008 року, вбачається, що позивачу за 2008 рік січні місяці 2008 року було нараховано та виплачено 90,00 грн. грошової допомоги на оздоровлення .

Таким чином, на момент здійснення виплати та зарахування коштів, відповідач виконав покладені на нього обовязки та здійснив виплату позивачу допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі, передбаченому чинним на час виплати законодавством, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, дом враховується, що рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 підпункт 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким викладено в новій редакції текст статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Разом з тим, відповідно до п. 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визнані неконституційними положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 22 травня 2008 року.

Крім того, за загальновизнаним принципом права, закріпленим у ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому до певної події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали.

Відтак, орган державної влади, до компетенції якого віднесено здійснення виплат громадянам в порядку, передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не зобовязаний проводити зазначені виплати у будь-який інший спосіб та в розмірах, окрім тих, що передбачені, чинним на момент здійснення таких виплат, законодавством.

За таких обставин, відповідач, здійснивши позивачу виплату та зарахування щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у січні 2008 року відповідно до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 22 травня 2008 року у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виконав взяті державою зобов'язання та не порушив прав позивача.

Що стосується виплати одноразової грошової допомоги за 2009 рік, то відповідач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо позивача в частині розміру нарахування та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві в цій частині доводи позивача є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з обґрунтуванням своєї позиції посиланням на норми закону та підзаконних нормативних актів, в т.ч. Конституції України, виходячи з наступного.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України не уповноважений на свій розсуд змінювати, в т.ч. зменшувати конкретні розміри компенсацій і допомоги, встановлені цим законом, в т.ч. на оздоровлення. Ст. 67 Закону, на яку посилається представник відповідача у запереченнях, було встановлено, що конкретні розміри доплат підвищуються КМУ відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 встановлює, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Такої ж точки зору притримується в своїй практиці і Верховний Суд України в своїй практиці, а саме щодо розмірів нарахування щорічної допомоги на оздоровлення в порядку, визначеному саме Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не будь-якими іншими нормативними актами.

Крім того, суд не може взяти до уваги визначенні постановою Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року розміри щорічної допомоги, оскільки питання розміру щорічної допомоги вирішені Законом України, а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії застосуванню підлягає саме Закон, а не постанова.

Так, у період, коли діяли два однопредметні нормативно-правові акти, які по-різному регулюють встановлення розміру одноразової щорічної допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Управлінням було необґрунтовано застосовано той акт, що має нижчу юридичну силу Постанову КМ України №562 від 12.07.2005 року, а Закон України, який має вищу юридичну силу, відповідачем не застосовано.

Таким чином, хоча розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одночасно і був врегульований по-різному і різними нормативними актами, проте за загальних умов у випадку правової колізії застосуванню підлягають норми нормативного акту, який є вищим за юридичною силою, тобто в даному випадку норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Конституційний Суд України своїм рішенням № 26-рп/2008 від 27.11.2008 року у справі за конституційним поданням Кабінету Міністрів України про офіційне тлумачення положення ч.2 ст. 95 Конституції України та словосполучення «збалансованість бюджету», використаного в ч.3 цієї статті, розяснив, що з врахуванням правових позицій, висловлених, зокрема, у рішенні № 60рп/2007 від 09.07.2007 року у справі про соціальні гарантії громадян та у Рішенні № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, що цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше/додаткове/ правове регулювання відносин, що є предметом інших законів, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і, як наслідок, скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх не чинними мають використовуватися окремі закони. З цього слідує, що обмеження в розмірі щорічної грошової суми на оздоровлення, належних до виплат категорії осіб, до яких відноситься позивач, в розмірах, встановлених постановою КМУ, є порушенням прав позивача, гарантованих Конституцією України та ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому суд вважає нарахування позивачу в розмірі, встановленому КМУ, грошової допомоги на оздоровлення в 2009 році таким, що не відповідає ст. 48 Закону, а вимоги щодо визнання дій неправомірними в цій частині - обґрунтованими.

Встановлено, що нарахування щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відноситься до компетенції Управління праці та соціального захисту населення Київської районної у м. Полтава ради. У зв'язку з викладеним вище, суд вважає, що вимогу позивача про визнання неправомірних дій відповідачів щодо не донарахування та не сплаті йому допомоги в 2009 році у розмірі пяти мінімальних заробітних плат обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню.

Виходячи з цього, вимоги позивача в частині зобовязання здійснити перерахунок та виплату за 2009 рік щорічної допомоги на оздоровлення в порядку ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат підлягає задоволенню, з урахуванням раніше здійсненої виплати за 2009 рік.

Керуючись Конституції України, Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 9, 69-71, 94, 97, 121, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтава ради щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 одноразової щорічної допомоги за 2009 рік.

Зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтава ради здійснити перерахунок одноразової щорічної допомоги за 2009 рік ОСОБА_1 у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат з урахуванням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести відповідні виплати.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження в 10-денний термін з дня складення постанови в повному обсязі та подачі апеляції у 20-денний термін після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий Ж.В.Кузіна