Справа № 809/767/15
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Справа № 809/767/15

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Візінському М.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1, вул. Українська, 59, смт. Отинія, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78223

до відповідача: ОСОБА_2 - завідувач відділу-приймальні Президента України, вул. Банківська,11, м. Київ, 01220

про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до завідувача відділу - приймальні Президента України ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною при розгляді звернення від 09.12.2014 року, зобовязання направити вказане звернення до Президента України ОСОБА_3 для прийняття ним рішення та відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення положень Конституції України та Закону України "Про звернення громадян", допущено бездіяльність шляхом неналежного розгляду звернення позивача від 09.12.2014 року, адресованого Президенту України та надісланні вказаного звернення на розгляд до Генеральної прокуратури України за належністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні заявив клопотання про необхідність ознайомлення судом з інформацією, яка міститься в мережі Інтернет та на аудіо диску, направленому ним на адресу суду. Судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з урахування меж розгляду даної адміністративної справи, а саме щодо неналежного розгляду звернення позивача відповідачем. З цього огляду судом було відмовлено також в задоволенні клопотання про витребування у відповідача аналізу звернень ОСОБА_1, розроблену та подану Президенту України пропозицію, щодо розв'язання порушених у зверненнях проблем. Відмовляючи у задоволенні даного клопотання, судом також враховано те, що предметом розгляду у даній справі є звернення позивача від 09.12.2015 року, а не усі його звернення до Президента України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні, яке міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.40-42), просив суд в задоволенні позову відмовити, просив розгляд справи здійснювати без його участі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

09.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Президента України ОСОБА_3 із заявою, у якій вказував на неправомірні дії суддів Вищого господарського суду України, які полягали у прийнятті колегією суддів завідомо неправосудного рішення та неналежне виконання правоохоронними органами своїх обовязків при розгляді заяви про вчинення кримінального правопорушення проти ОСОБА_1, виражене у організації замаху групою осіб на життя та волю останнього з метою фальсифікації документів, викрадення та заволодіння майном ТОВ "Анді", директором якого являється ОСОБА_1 У звязку із викладеними в заяві від 09.12.2014 року обставинами, позивач просив президента взяти на контроль вказане звернення, вирішити поставлені останнім питання та прийняти ОСОБА_1 на своєму особистому прийомі (т.1 а.с.8-10).

Листом від 13.01.2015 року за № 22/000226-09, завідувач відділу - приймальні Президента України ОСОБА_2 повідомив про те, що звернення позивача на підставі частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" надіслано за належністю на розгляд до Генеральної прокуратури України з проханням повідомити ОСОБА_1 про прийняте рішення та водночас розяснено про порядок прийому громадян в Адміністрації Президента України із зазначенням графіку такого прийому та адресу, за якою він здійснюється (т.1 а.с.11).

В судовому засіданні встановлено, що супровідним листом від 13.01.2015 за № 22/000226-09 звернення ОСОБА_1 було надіслано до Генеральної прокуратури України (т.1 а.с.44-45), що підтверджується реєстром на службову кореспонденцію, надіслану Приймальнею Президента України через Головний департамент документального забезпечення Адміністрації Президента України за № 2 від 13.01.2015 року (т.1 а.с.46-47) та 13.01.2015 року отримана Генеральною прокуратурою України згідно розписки в одержанні пакета (т.1 а.с.48).

Як слідує з листа від 13.07.2015 року за № 06/1-11650-14, заява ОСОБА_1 в подальшому скерована Генеральною прокуратурою України до прокуратури м. Києва для організації її розгляду (т.1 а.с.166).

Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що норма статті 23 Закону України "Про звернення громадян" не покладає на вищих посадових осіб держави обов'язок здійснювати особистий прийом громадян, зазначаючи при цьому, що згідно зі статтею 22 вказаного Закону такий прийом зобов'язані проводити керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян. Водночас зазначає, що згідно з пунктом 28 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України створює для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби, яким в свою чергу є Адміністрація Президента України, яка створена Указом Президента України від 25.02.2011 року № 265 "Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України" та на яку покладено завдання організовувати прийом громадян, які звертаються до Президента України відповідно до пункту 3 та підпункту 20 пункту 4 Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.2010 року № 504.

Суд погоджується із вищенаведеними доводами відповідача, однак вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Суд зазначає, що надаючи відповідь на звернення ОСОБА_1 відповідачем роз'яснено про те, яким чином проводиться прийом громадян в Адміністрації Президента України. Крім того, вказано про те, що його звернення на підставі частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" направлено за належністю до Генеральної прокуратури України.

В той же час, згідно частини 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Як вбачається із змісту звернення та зазначено судом вище, у своєму зверненні ОСОБА_1 скаржиться, в тому числі, й на бездіяльність Генеральної прокуратури України. Тобто, по своїй суті звернення ОСОБА_1 є скаргою в розумінні положень статті 3 Закону України "Про звернення громадян".

На думку суду, надаючи відповідь від 13.01.2015 року та направляючи звернення ОСОБА_1 на розгляд до Генеральної прокуратури України, відповідачем не враховано вимоги частини 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" та як наслідок, допущено порушення заборони щодо недопустимості направлення скарги на розгляд органу, дії (бездіяльність) якого оскаржуються.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність завідувача відділу - приймальні Президента України ОСОБА_2 щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 09.12.2014 року та зобов'язати відповідача розглянути вказане звернення з урахуванням обмежень встановлених частиною 4 статті 7 Закону України "Про звернення громадян".

В той же час, на думку суду, не підлягає до задоволення вимога позивача щодо відшкодування нанесеної йому матеріальної та моральної шкоди. Позивач обґрунтовує зазначену вимогу виключно обставинами, які виникали під час судового розгляду господарського спору та завдання шкоди органами досудового слідства. В той же час, жодних обставин та доказів заподіяння такої шкоди відповідачем, позивачем суду не наведено.

В контексті вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність завідувача відділу - приймальні Президента України ОСОБА_2 щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 Миколаєвича від 09.12.2014 року.

Зобов'язати завідувача відділу - приймальні Президента України ОСОБА_2 розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.12.2014 року, з урахуванням обмежень встановлених ч.4 ст.7 Закону України "Про звернення громадян".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 25.12.2015 року.