Справа № 810/5479/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/5479/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року (12:11) м. Київ 810/5479/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., представника позивача Виндюка І.Г., представника Приватного сільськогосподарського підприємства «Мирівське» Максименка Я.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, державного реєстратора Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванюти Павла Сергійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватного сільськогосподарського підприємства «Мирівське», про визнання дій протиправними та зобов’язання вчинити дії.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, згідно якого просить суд: 1) визнати протиправними дії Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок за наступними рішеннями:

2) зобов'язати Реєстраційну службу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області скасувати реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, проведену за наступними рішеннями:

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 було відкрито провадження у даній справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватне сільськогосподарське підприємство «Мирівське».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 залучено до участі у справі в якості другого відповідача державного реєстратора Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванюту Павла Сергійовича.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області було незаконно вчинено дії щодо державної реєстрації права оренди земельних ділянок, що розмішені на території Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області за Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське», на підстав договорів, які були укладені між власниками відповідних земельних ділянок та Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське», оскільки вказані земельні ділянки раніше були передані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс».

Позивач вказав на те, що у 2007 році між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та власниками відповідних земельних ділянок були укладені договори оренди земельних ділянок строком на 10 років, які були зареєстровані у Кагарлицькому районному відділі Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» та які продовжували свою дію на момент реєстрації за третьою особою прав оренди цих самих земельних ділянок. На думку позивача, вказана обставина свідчить про протиправність дій реєстраційної служби, оскільки державним ресторатором не були вчинені необхідні дії по направленню запитів до відповідних органів для вчинення необхідних дії для направлення записів до відповідних органів для встановлення наявності вже зареєстрованих речових прав на земельні ділянки.

07.12.2015 до суду від Управління Держземагенства у Кагарлицькому районі Київської області надійшла належним чином засвідчена копія Книги записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок за 2007 рік, в якій були зареєстровані договори оренди земельних ділянок, укладені між власниками та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс». Копія Книги залучена судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимог та просив суд задовольнити позов.

Відповідачі, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, у судове засідання не з’явилися, про причини неявки суду не повідомили.

Присутній у судовому засіданні представник Публічного сільськогосподарського підприємства «Мирівське» надав пояснення по справі та заперечував проти задоволення позовних вимог.

Частиною 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутністю представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи у 2007 році, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та фізичними особами були укладені договори оренди земельних ділянок, як розташовані на території Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Так, зокрема, позивачем були укладені наступні договори:

Пунктом п. 3.1 вказаних договорів передбачено, що термін дії відповідних договорів становить 10 років від дати їхньої державної реєстрації в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 12.4 договорів встановлено, що вказані договори набирають чинності з моменту його державної реєстрації.

Судом встановлено, що у 2007 році вказані договори оренди земельних ділянок були зареєстровані Кагарлицьким районним відділенням Кагарлицької районної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що було внесено відповідні записи до Книги записів реєстрації договорів оренди землі.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» посилається на те, що у березні, травні та червні 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області були вчинені дії щодо державної реєстрації права оренди вищевказаних земельних ділянок за Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське» на підставі укладених з фізичними особами договорів.

Так, зокрема, відповідно до інформації з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна щодо об’єкта нерухомого майна від 25.11.2015 за № 48329394, № 48329588, № 48329849, № 48329943, № 48330072, № 48330283, № 48330638, № 48331077, № 48331364, № 48331579, № 48331883, № 48332116, № 48332247, № 48332331, № 48332473, № 48332589, № 48332667, № 48332759, № 48332903, № 48333046, № 48333205, № 48333398, № 48333569, № 48333739, № 48333932, № 483334087 державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою Павлом Сергійовичем були прийняті наступні рішення про державну реєстрацію за Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське» права оренди земельних ділянок:

Надаючи оцінку правомірності цих рішень державного реєстратора, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 8 ст. 93 ЗК України).

Відповідно до ч.4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з абз. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі -Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1952 встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об’єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх змінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до 1 ст. 15 Закону № 1952 встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їхні обтяження.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 1952 орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Частиною 4 ст. 15 Закону № 1952 встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Отже, п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону № 1952 на державного ресторатора покладено обов'язок здійснювати перевірку поданих до державної реєстрації документів.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 9 Закону №1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Тобто до кола повноважень державного реєстратора входить дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження, а також встановлення відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно. Крім того, саме зазначені положення Закону встановлюють межі дослідження наведених юридичних фактів. Цими межами і є подані документи та права, які з них виникають.

Межею встановлення юридичних фактів щодо речових прав на нерухоме майно або їх обтяжень, які виникли внаслідок правочину, є сам правочин. Державний реєстратор має провести аналіз змісту та форми документів, оскільки, по-перше, для державної реєстрації може подаватися підроблений документ, а тому відповідальність перед законним власником за проведення державної реєстрації прав на підставі такого документа може нести держава в особі державного реєстратора; по-друге, при складанні документа особа, яка здійснювала його підготовку, може допустити технічну помилку у імені суб'єкта, адресі об'єкта або в інших відомостях, у зв'язку з чим зі змісту цього документа будуть витікати протиріччя.

Державний реєстратор у силу свого правового статусу не може сліпо слідкувати документам тих органів, які їх видали. За нього несе відповідальність держава, а тому він повинен робити все в межах його компетенції для того, щоб надати учасникам обороту нерухомості державні гарантії охорони та захисту їх прав на нерухомість. Ця обставина, у свою чергу, має позитивно впливати на весь оборот об'єктів нерухомого майна й захищеність прав його учасників, оскільки мінімізує ризики державної реєстрації прав на нерухоме майно або їх обтяжень з помилками.

Наведене відповідає засадам державної реєстрації прав, закріпленим статтею 3 Закону №1952, зокрема, частині 2 цієї норми, яка обумовлює, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, державний реєстратор прав на нерухоме майно є суб'єктом встановлення юридичних фактів, за посередництвом яких у учасників цивільних правовідносин виникають, змінюються або припиняються речові права на нерухоме майно та/або їх обтяження. Коло юридичних фактів, які підлягають встановленню, а також юридичний інструментарій (засоби, способи, підходи), що може використовуватися державним реєстратором для встановлення юридичних фактів, передбачаються нормами чинного цивільного законодавства та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. N 868. Особливістю процесу встановлення юридичних фактів державним реєстратором прав на нерухоме майно є те, що предметом його дослідження, а тому і основним джерелом інформації, є задокументовані відомості, оскільки участь заявника в процесі реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень обмежується подачею та отриманням документів, а також можливістю отримання інформації про хід розгляду заяви.

Така правова позиція викладена, зокрема, в Роз'ясненні Міністерства юстиції України від 07.07.2012 р. «Державний реєстратор прав на нерухоме майно як суб'єкт встановлення юридичних фактів у цивільному праві».

Частиною 2 ст. 24 Закону № 1952 встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Так, зокрема відповідно до ч. 1 ст. 24 Закон № 1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

При цьому, згідно із п. 8-1 ч. 2 ст. 9 Закону №1952 державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01.01.2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства, чинного на момент реєстрації таких прав, проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Як роз'яснила Державна реєстраційна служба України у своєму листі № 2951/05-15-13 від 06.08.2013 року "Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними набувачами", з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, сформовану у результаті виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), державному реєстратору слід запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01.01.2013 року, зокрема виконавчих комітетів сільської, селищної, міської ради за місцем розташування земельної частки (паю).

Аналогічним чином державним реєстратором має здійснюватися перевірка фактів наявності або відсутності зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок, заяви про державну реєстрацію права оренди яких подаються до реєстраційної служби.

Так, відповідно до частини 2 статті 125 Земельного кодексу України в редакції 2007 року (на момент укладення позивачем договорів оренди земельних ділянок) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з частиною 2 статті 126 Земельного кодексу в редакції 2007 року право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про оренду землі» (в редакції 2007 року) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Стаття 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції 2007 року визначала, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Таким чином, станом на момент укладення позивачем договорів оренди земельних ділянок з фізичними особами-власниками, тобто станом на 2007 рік, державній реєстрації підлягало не право, а документ (договір оренди), проте відповідне право оренди виникало лише після проведення державної реєстрації договору.

Порядок проведення державної реєстрації договору оренди землі станом на 2007 рік був визначений Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №174 від 02.07.2003 (надалі – Порядок № 174).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 174 державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 174 державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі у книзі реєстрації здійснює оператор (реєстратор), у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку № 174 оператори державного реєстру земель (далі - оператори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, що проводять приймання, перевірку та систематизацію реєстраційних карток земельних ділянок, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, ведуть книгу реєстрації, формують Поземельну книгу та не мають прямого доступу до бази даних АС ДЗК.

Реєстратори державного реєстру земель (далі - реєстратори) - структурні підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ та вносять відомості до бази даних АС ДЗК, ведуть Поземельну книгу, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, а також ведуть книгу реєстрації.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», передбачено, що до створення Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно, Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах проводить реєстрацію земельних ділянок та прав на них шляхом внесення записів про реєстрацію земельних ділянок та прав на них до бази даних державного реєстру земель, а комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації вносять дані про об'єкти нерухомого майна, що об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, та права на них до бази даних державного реєстру прав власності на нерухоме майно; адміністратором бази даних державного реєстру земель є Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті земельних ресурсах.

У судовому засіданні 10.12.2015 судом були оглянуті оригінали договорів оренди земельних ділянок від 01.01.2007, які були укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та власниками земельних ділянок, та встановлена їх відповідність копіям, наявним у справі.

Отже, за результатами дослідження вищезазначеної документації, судом було встановлено, що вказані договори оренди земельних ділянок від 01.01.2007, які були укладенні між ТОВ «Комплекс Агромарс» та фізичними особами, зареєстровані Центром державного земельного кадастру, що потягло за собою виникнення у позивача права оренди відповідних земельних ділянок.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 3 Закону № 1952 права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Отже, враховуючи, що чинне станом на 2007 рік законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації права оренди земельної ділянки у зв’язку з реєстрацією лише договорів оренди, відповідні права позивача на строкове платне користування земельними ділянками на підставі договорів оренди, укладених ним 01.01.2007 з власниками земельних ділянок, визнаються дійсними до закінчення строку дії договорів.

Таким чином, враховуючи вищевказане та той факт, що укладені між ТОВ «Комплекс Агромарс» та фізичними особами договори оренди земельних ділянок від 01.01.2007 були укладені строком на 10 років, який обчислюються з моменту їхньої державної реєстрації, суд дійшов висновку про те, що на момент здійснення державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, Іванютою Павлом Сергійовичем державної реєстрації права оренди на ці земельні ділянки за ПСП «Мирівське», вищезазначені договори продовжували діяти, що свідчить про існування права оренди цих земельних ділянок у іншої особи та є перешкодою для здійснення реєстраційних дій.

На думку суду, вищезазначене свідчить про те, що державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, Іванютою Павлом Сергійовичем в порушення вимог чинного законодавства, під час здійснення державної реєстрації права оренди землі за ПСП «Мирівське» у березні, травні та червні 2014 року, не були належним чином встановлені факти наявності права оренди на відповідні земельні ділянки за іншими особами, що в свою чергу, призвело до повторної реєстрації права оренди одних і тих самих земельних ділянок за різними суб’єктами господарювання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було порушено процедуру здійснення державної реєстрації права оренди, яка передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868, що призвело до прийняття відповідачем протиправних рішень про державну реєстрацію права оренди на відповідні земельні ділянки за ПСП «Мирівське».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати протиправними дії Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок за Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське».

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії державного реєстратора щодо державної реєстрації прав вчиняються у формі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З урахуванням цього, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в межах даного позову є саме скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське», оскільки визнання протиправними дій відповідача не призводить до відновлення порушених прав позивача.

Щодо вимог позивача про зобов’язання реєстраційну службу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області скасувати реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, суд зазначає наступне.

Незважаючи на формулювання позивачем вимог про спонукання відповідача скасувати реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, укладених Приватним сілььскогосподарським підприємством "Мирівське" з фізичними особами власниками, вказану вимогу, виходячи з її змісту та направлення, слід розцінювати як вимогу про зобов`язання відповідача скасувати реєстрацію права оренди земельних ділянок за третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952 у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Процедура прийняття і розгляду заяв щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, права та обов'язки суб'єктів, що є учасниками зазначеної процедури регулюється Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5 (надалі-Порядок № 3502/5).

Згідно з п. 1.4-1.5 Порядку № 3502/2 внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав здійснюються в день прийняття заяви органом державної реєстрації прав або нотаріусом.

Документи, що подаються для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.1 Порядку № 3502/2 передбачено, що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 2.6 Порядку № 3502/2 визначено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Згідно з п. 2.9 Порядку № 3502/2 передбачено, що під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав.

Пунктом 2.10 Порядку № 3502/2 встановлено, що за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що підставою для підставою для внесення записів про скасування державної реєстрації права оренди ПСП «Мирівське» на земельні ділянки, передані в оренду позивачу в 2007 році, має бути виключно судове рішення про скасування рішень державного реєстратора Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванюти Павла Сергійовича.

Фактично, відповідна дія може бути вчинена державним реєстратором реєстраційної служби лише на підставі рішення суду у цій справі, після набрання законної сили якого позивач набуває статусу заінтересованої особи, відповідно до положень Порядку № 3502/2, а тому до цього часу відповідні вимоги позивача носять характер превентивного захисту, що не відповідає положенням статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, відповідні порушення мають існувати до моменту звернення позивача до суду.

З урахування вищевказаного, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов’язання Реєстраційну службу Кагарлицького районного управління юстиції Київської області скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, які були укладені між відповідними фізичними особами та Приватним сільськогосподарським підприємством «Мирівське», у зв’язку з їх передчасністю.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення судом однієї позовної вимоги немайнового характеру, а також вжиті раніше заходи забезпечення позову, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1583 грн. 40 коп. підлягає стягненню на його користь з Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області.

У судовому засіданні 10.12.2015 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 15.12.2015. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати наступні рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванюти Павла Сергійовича про державну реєстрацію за Приватним сільськогосподарським підприємством "Мирівське" права оренди земельних ділянок:

- № 13007945 від 14.05.2014;

- № 13007955 від 14.05.2014;

- № 13633577 від 07.06.2014;

- № 11875335 від 24.03.2014;

- № 11876841 від 25.03.2014;

- № 11876499 від 25.03.2014;

- № 13639583 від 07.06.2014;

- № 13007878 від 13.05.2014;

- № 13633581 від 07.06.2014;

- № 11875103 від 24.03.2014;

- № 11876588 від 25.03.2014;

- № 11877308 від 25.03.2014;

- № 11877167 від 25.03.2014;

- № 11877033 від 25.03.2014;

- № 11876704 від 25.03.2014;

- № 13007913 від 14.05.2014;

- № 13007929 від 14.05.2014;

- № 13007939 від 14.05.2014;

- № 13633582 від 07.06.2014;

- № 13633575 від 07.06.2014;

- № 13633576 від 07.06.2014;

- № 13007836 від 13.05.2014;

- № 13007859 від 13.05.2014;

- № 13633580 від 07.06.2014;

- № 11875385 від 24.03.2014;

- № 13007957 від 14.05.2014.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.