Справа № 2а-3933/11/1070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Київ К/9991/31529/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року, -

встановив:

У серпні 2011 року Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» звернулося в суд із позовом до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, після уточнення якого просило визнати неправомірними дії, зобов'язати відповідача повернути йому виконавчий збір як незаконно списаний у розмірі 2584,95 гривень та витрати, які були стягнуті на проведення виконавчих дій, в сумі 14,30 гривень.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2011 року позов задоволено. Визнано дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві неправомірними. Зобов'язано відповідача повернути Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» виконавчий збір в розмірі 2584,95 гривень та кошти, що були стягнуті на витрати щодо проведення виконавчих дій, у розмірі 14,30 гривень. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2011 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2011 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 березня 2006 року постановою Овруцького районного суду Житомирської області у справі № 2а-83/06 стягнуто з філії «Укрінтеравтосервіс-Центр» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 29573,40 гривень.

12 жовтня 2006 року позивач подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення та клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд Житомирської області 16 листопада 2006 року постановив ухвалу про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 9 березня 2006 року, а 12 квітня 2011 року - ухвалу про відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 20 липня 2011 року постанову Овруцького районного суду Житомирської області від 9 березня 2006 року в частині задоволення позову ОСОБА_4 скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, 23 лютого 2010 року Овруцьким районним судом Житомирської області видано виконавчий лист у справі № 2а-83/06.

5 березня 2010 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві Чаргадзе Н.О. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з позивача коштів у розмірі 29573,40 гривень та надано боржнику строк до 11 березня 2010 року для добровільного виконання судового рішення. Оскільки таке рішення в добровільному порядку не виконано державним виконавцем винесено постанови від 3 серпня 2010 року про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дії Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві щодо стягнення коштів відповідно до рішення суду, що не набрало законної сили, є неправомірними та порушують права позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частин 1, 2 статті 24 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 401 Закону № 606-XIV визначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ та прийняття цієї апеляційної скарги до розгляду.

За правилами пункту 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа від 15 червня 2010 року № 114-12, Овруцький районний суд Житомирської області просив повернути виконавчий лист у справі 2а-83/06 без виконання, у зв'язку з поновленням Українському державному підприємству по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» строку на апеляційне оскарження постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 9 березня 2006 року відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 16 листопада 2006 року, посилаючись на вимоги статті 401 Закону № 606-XIV та зазначаючи при цьому, що апеляційна скарга на даний час до розгляду не прийнята. Разом з тим, доказів направлення Овруцьким районним судом Житомирської області цього листа на адресу Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві та отримання його останнім матеріали справи не містять.

На підставі аналізу зазначених норм права та встановлених обставин у справі колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що державний виконавець мав усі підстави для вчинення дій щодо виконання постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 9 березня 2006 року, оскільки при відкритті виконавчого провадження та винесенні постанов про стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій апеляційна скарга до розгляду апеляційним судом прийнята ще не була і рішення суду першої інстанції, на підставі якого виданий виконавчий документ, скасоване вже після повного його виконання боржником.

У відповідності до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року у справі за позовом Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.