Справа № 524/11590/14-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
при секретарі судового засідання Ключник А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_10 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2015 року у справі за її позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати незаконною відмову управління ПФУ призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку;

- зобов'язати управління ПФУ призначити їй цю пенсію з урахуванням нормативних актів, які гарантують і дають їй право на призначення такої пенсії як особі, яка працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, що прирівняні до таких районів.

Правовими підставами для задоволення позову вважає положення частини третьої статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (далі - Тимчасова угода), відповідно до якої органи ПФУ при призначенні пенсії за віком особам, які працювали у названих вище районах, мають застосувати пенсійне законодавство Російської Федерації - пункти 1, 6 статті 28 Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 172-ф3 «О трудовых пенсиях в Российской Федерации», яке дозволяє призначення пенсії із зниженням віку.

Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області постановою від 3 лютого 2015 року відмовив у задоволенні позову. Рішення мотивував тим, що Конституція України і її законодавство з пенсійного забезпечення не встановлюють можливості призначення певного виду пенсії із застосуванням законодавства іншої держави. Вважає також, що відмова призначити пенсію ОСОБА_10 зі зниженням пенсійного віку не суперечить положенням Тимчасової угоди.

Харківський апеляційний адміністративний суд погодився з висновками суду першої інстанції й ухвалою від 17 березня 2015 року його постанову залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 квітня 2015 року на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_10

У заяві ОСОБА_10 просить переглянути рішення суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС підстави неоднакового застосування норм матеріального права, а саме: частини третьої статті 1 Тимчасової угоди, статей 3, 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1993 року (далі - Угода), частин першої, другої статті 4 та пункту 5 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV). Зазначає, що в рішенні, яке оскаржується, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно застосували частину третю статті 1 Тимчасової угоди, тоді як у рішенні від 23 вересня 2014 року (справа № К/800/49112/14) той самий суд за подібних фактичних обставини й аналогічного правозастосування дійшов іншого - протилежного за значенням - висновку.

Просить скасувати всі судові рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Отже, за наслідками перегляду заяви ОСОБА_10 Верховний Суд України має визначити, чи має право особа, яка працювала в районах Крайньої Півночі та/чи місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, на призначення пенсії за віком зі зниженням віку на підставі частини третьої статті 1 Тимчасової угоди з урахуванням законодавства іншої держави - Сторони цієї Угоди.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у правозастосуванні судом касаційної інстанції, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України встановила таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення пенсії, є Закон № 1058-IV.

Відповідно до статті 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

За статтею 3 Угоди всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього Союзу РСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Тимчасової угоди громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років. У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Нормативний підхід до розуміння норм права, що регулюють відносини призначення, перерахунку і виплати пенсій, в поєднанні з конституційними положеннями про пріоритет міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, які встановлюють інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, дає можливість дійти висновку про те, що особи, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, мають право на призначення пенсії за віком у разі настання умов (досягнення віку, напрацювання стажу), за яких відповідно до положень частини першої статті 1 Тимчасової угоди виникає право на призначення такої пенсії на пільгових умовах.

Конституція України, Закон № 1058-IV, Угода, частини перша і третя статті 1 Тимчасової угоди не містять положень, точний зміст яких або їх тлумачення припускали право на призначення пенсії за віком названій вище категорії осіб із застосуванням законодавства держави, що є Стороною Тимчасової угоди та/чи Угоди.

У справі, що переглядається, було встановлено, що ОСОБА_10 працювала в районах Крайньої Півночі з 24 листопада 1982 року по 12 жовтня 1988 року на Норільському гірничо-металургійному комбінаті ім. Завенягіна та з 13 жовтня 1988 року по 16 червня 1993 року в Норільському об'єднаному авіазагоні, що у підсумку становить 10 років 6 місяців 24 дні.

Посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи у районах Крайньої Півночі, управління ПФУ рішенням від 23 вересня 2014 року відмовило ОСОБА_10 у призначенні пенсії за віком на підставі Тимчасової угоди.

Отже, оскільки висновки суду касаційної інстанції і судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, втручатися в них немає причин. Ці обставини дають підстави залишити заяву без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_10 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: О.Ф. Волков О.А. Коротких

О.В. Кривенда В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко О.Б. Прокопенко

І.Л. Самсін О.О. Терлецький