Справа № 127/25777/15-а
Суддя: Олійник О. М.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/127/784/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Олійника О.М.,

при секретарі: Павленко І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора ДПС взводу ДПС м. Вінниці Варданяна Тиграна Кареновича, Управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області про визнання дій інспектора неправомірними, визнання недійсними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000268 від 26.09.2015р., протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000266 від 26.09.2015р. та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 762753 від 05.10.2015р., -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого інспектора ДПС взводу ДПС м. Вінниці Варданяна Тиграна Кареновича, Управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області про визнання дій інспектора неправомірними, визнання недійсними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000268 від 26.09.2015р., протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000266 від 26.09.2015р. та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 762753 від 05.10.2015р., мотивуючи його тим, що 26.09.2015р. він знаходився в автомобілі «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1, який стояв по вул. С.Наливайка в м. Вінниці. До автомобіля підїхали працівники ДАІ, інспектор почав вимагати документи на автомобіль, після цього позивач, який сидів на пасажирському сидінні біля водія, пояснив, що він не власник автомобіля, а лише уповноважений на керування ним, за кермом не був, і взагалі автомобіль не рухався, а стояв. Позивач взяв документи на автомобіль у помічника та предявив інспектору, але інспектор наполягав предявити посвідчення водія, але позивач відмовився, оскільки не керував автомобілем та не був учасником дорожнього руху. Після цього приїхав ще один екіпаж ДАІ та під тиском запхнувши його в службовий автомобіль повезли на освідування щодо стану алкогольного чи наркотичного спяніння. Позивач не хотів проходити освідування як учасник дорожнього руху, він не заперечував це зробити як громадянин України, оскільки не керував автомобілем, про що заявив лікарю та інспектору. Лікар зазначив, що дане освідування не буде значити про його перебування за кермом і тоді він погодився. Після проходження експертизи на стан спяніння відповідач обманним шляхом дав позивачу висновок щодо результатів медичного огляду №1699 на підпис. Після отримання висновку відповідач почав складати протокол про адміністративне правопорушення АП1 №000268 від 26.09.2015р., а вже без нього протокол АП1 № 000266 від 26.09.2015р. Такі дії вважає неправомірними, з перевищенням службових повноважень. Під час складання протоколів інспектор не вияснив всі обставини справи, не врахував його пояснень, не ознайомив позивача з правами та обовязками, передбаченими ст.130,2680КУпАП та ст. 63 Конституції України. Крім того, відповідачем в протоколі навмисно вказано невірну адресу позивача, в результаті він не був присутнім при винесенні постанови від 05.10.2015р. та не мав можливості захистити свої права. З постановою позивач незгоден, оскільки вимог ПДР не порушував. Просить суд визнати дії відповідача неправомірними, скасувати оспорювані протоколи та постанову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, суду пояснили, що дії відповідача є неправомірними, не обгрунтованими, які потягнули за собою порушення прав позивача, оскільки відповідач не бачив, хто конкретно керував автомобілем, свідка, який був з ним в автомобілі, в протоколі не зазначив. Додатково пояснили, що сторк на оскарження позивачем не пропущений, оскільки відповідно до ст.99 КАС України, він складає шість місяців. Надали суду додаткові письмові пояснення та заяву ОСОБА_3, посвідчену нотаріально, в якій ОСОБА_3 зазначив, що 26.09.2015р. після роботи зайшов до ОСОБА_1 забрати автомобіль. Забравши документи та ключі він сів за кермо, а ОСОБА_1 сів з ним поряд. По вул. ОСОБА_4 в автомобілі пропало світло, він зупинився та пересів на бокове подвійне сидіння, де сидів ОСОБА_1 Потім до автомобіля підійшов інспектор ДАІ та почав вимагати документи. Після цього ОСОБА_1 взявши в нього документи на автомиобіль, предявив інспектору і зазначив, що він не власник, а лише уповноважений на керування, але інспектор взагалі не питав, хто був за кермом та почав вимагати, щоб ОСОБА_1 пройдов до службового автомобіля та не розбираючись в ситуації примусово посадили його до службового автомобіля та кудись повезли.

Відповідач інспектор Варданян Т.К. 14.12.2015р. суду пояснив, що він склав протоколи на підставі наявних доказів, його дії були законними. Він дійсно ненавмисно допустив помилку в адресі проживання ОСОБА_1 в протоколі АП1 № 000266 від 26.09.2015р., однак в іншому протоколі було вказано вірне місце проживання. Права ОСОБА_1 було розяснено в обох випадках, однак він відмовився підписувати протоколи. Що стосується свідків, вказаних в протоколах, то вони були запрошені з метою засвідчення факту відмови підписувати протоколи ОСОБА_1 Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник Управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень на позов не надав.

Відповідно до вимог ст. 128 ч.4 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача - Управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000268 від 26.09.2015р., вбачається, що 26.09.2015р. близько 22.00год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2, в стані алкогольного спяніння, чим порушив п. 2.9а ПДР України. Огляд проводився в КП «ВОНД «Соціотерапія», медичний висновок №1699 від 26.09.2015р.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000266 від 26.09.2015р., вбачається, що 26.09.2015р. близько 22.00год. водій ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_2, без посвідчення водія(категорії «В»), чим порушив п. 2.1а ПДР України.

В обох оскаржуваних протоколах в графі «підпис особи, ознайомленої з місцем, часом розгляду справи та якій розяснено її права і обовязки» зазначено: інспектором зазначено, що «ознайомлений, відмовився на підставі ст. 63 Конституції України», що підтверджено підписами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №762753 від 05.10.2015р., що винесена на підставі вищевказаного протоколу, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Дану постанову ОСОБА_1 отримав 26.10.2015р.

Як вбачається з наданого висновку щодо результатів медичного огляду № 1699, о 22.45год. 26.09.2015р. ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного спяніння. Даний факт підтвердив своїм підписом сам ОСОБА_1 та лікар КП «ВОНД «Соціотерапія» ОСОБА_7

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису, наданого позивачем, доказів порушення або відповідності дій з боку інспектора не вбачається, оскільки по-перше, запис дуже поганої якості, по-друге, він здійснювався з моменту приходу працівників ДАІ, а тому однозначно визначити рухався транспортний засіб до цього і його було зупинено чи стояв на узбіччі на момент підходу до нього інспектора ДАІ неможливо, так само як і неможливо визначити хто був дійсно за кермом. Тому суддя не може врахувати даний відеозапис як доказ.

Згідно ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Як вбачається з ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскаржувану постанову ОСОБА_1 отримав 26.10.2015р., звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду і лише 10.11.2015р. до Вінницького міського суду Вінницької області, хоча мав можливість своєчасно звернутись до належного суду за захистом своїх юридичних прав.

Тому, суддя вважає необхідним відмовити в задоволенні вимоги щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 762753 від 05.10.2015р. в звязку з пропущенням строків, передбачених ст. 289 КУпАП.

Що стосується доводів про неправомірність дій інспектора ДАІ, то суддя приходить до висновку, що вони спростовуються поясненнями відповідача, доказами, наявними в матеріалах справи, і вважає дії відповідача по складанню оскаржуваних протоколів правомірним.

Скасування самих протоколів про адміністративне правопорушення взагалі не передбачено чинним законодавством, оскільки норма закону передбачає оскарження рішення суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (ст. 171-2 КАС України), до яких відносяться постанови у справі про адміністративне правопорушення (ст.ст. 287, 288 КУпАП)

Доводи, викладені позивачем в позові та надані в судовому засіданні, суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, поясненнями відповідача.

Тому приймаючи до уваги наведене, суддя приходить до висновку, що позивач завдяки даному позову намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Враховуючи встановлені судом факти, суд прийшов до висновку, що наведені позивачем в позовній заяві доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Правилами дорожнього руху України, ст.ст. 288,289 КУпАП, ст.ст. 2, 8-11, 17, 18, 69, 71, 73, 86, 94, 128, 158-163, 167,171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до старшого інспектора ДПС взводу ДПС м. Вінниці Варданяна Тиграна Кареновича, Управління ДАІ УМВС України у Вінницькій області про визнання дій інспектора неправомірними, визнання недійсними протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000268 від 26.09.2015р., протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 000266 від 26.09.2015р. та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 762753 від 05.10.2015р. відмовити.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2015 від 08.04.2015р., постанова підлягає апеляційному оскарженню.

Суддя: