Справа № 826/2961/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/2961/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів - Аблов Є. В., Нагорянський С.І., розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
таОСОБА_2
до відповідача Кабінету Міністрів України
третя особа Пенсійний Фонд України
прозобов"язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача Кабінету Міністрів України, в якому просили:

- визнати незаконним та скасувати п. 2 в частині «бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов"язкового державного соціального страхування» та п. 8 «Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та луганської областей», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №595,

- а також, з урахуванням уточнених позовних вимог заявою від 09.04.2015 р. (вх. від 14.04.2015 р. №01-5/30019/15), зобов"язати відповідача розробити в чинному нормативному акті правовий механізм отримання пенсій на підконтрольній українській владі території не тільки для осіб, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», а втому числі і для інших осіб з непідконтрольних українській владі територій Донецької та Луганської області і які не являються переміщеними особами, у відповідності з призначенням спірного нормативного акту (яке полягає у розробці механізмів пенсійного забезпечення всіх громадян України з неконтрольованих української владою територій).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2015 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до попереднього судового розгляду.

У попередньому судовому засіданні 26.03.2015 р. представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечив повністю з підстав, наведених у письмовому запереченні, що долучене до матеріалів справи, представники позивачів до попереднього судового засідання не прибули.

Разом з тим представником відповідача у попередньому судовому засіданні заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Пенсійного фонду України, яке судом задоволено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2015 р. головуючим суддею Добрянською Я.І. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні та залучено до участі у справі в якості третьої особи Пенсійний фонд України.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що згідно п. 2 та п. 8 Тимчасового порядку, право на отримання пенсій особами, які зареєстровані та проживають на тимчасово неконтрольованих територіях Донбасу обумовлено обов"язком зміни ними місця проживання, що, на переконання позивачів, не відповідає Конституції України, оскільки призводять до звуження об"єму існуючих прав, звуження кола користувачів існуючими правами, а також суперечить прийнятими Україною зобов"язаннями за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що є дискримінаційним за ознакою належності до переміщених/непереміщених осіб, за ознакою місця проживання: контрольована українською владою територія/неконтрольована.

Відтак, позивачі (подружжя) стверджують про порушення також і їх прав та законних інтересів як мешканців м. Стаханова Луганської обл., зазначаючи при цьому, що є пенсіонерами та єдиним джерелом існування сім"ї з липня 2014 р. по листопад 2014 р. була пенсія ОСОБА_1, яку продовжував зараховувати його пенсійний орган, переведений в липні 2014 р. на підконтрольну українській владі територію, і яка надходила на його особистий картковий рахунок. Однак з листопада 2014 р. нарахування пенсії ОСОБА_1 припинено у зв"язку із прийняттям оскаржуваної постанови.

В свою чергу, як йдеться у позові, дружина ОСОБА_2 з липня 2014 р. пенсії не отримувала, зважаючи на те, що її пенсійний орган припинив свою діяльність, але і на підконтрольну українській владі територію не переводився, при цьому пере адресацію органу по виплаті пенсії не ОСОБА_2 не здійснювала через стан здоров"я та страх перетину зони бойових зіткнень.

Між тим, позивачами також зауважено, що уряд п. 8 оскаржуваної постанови визначив право та механізм отримання пенсій на підконтрольній українській владі території лише переміщених осіб, водночас таке право для решти громадян з неконтрольованої українській владі території Донецької та Луганської області не визначив, що, за переконанням позивача, несе дискримінаційний зміст по відношенню до таких громадян.

До судового засідання 11.06.2015 р. позивачі, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з"явилися, повноважних представників не скерували. Разом з тим попередньо у позовній заяві позивачами зазначено про необхідність продовження розгляду справи без їх участі.

Представник відповідача під час судового засідання 11.06.2015 р. позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, в яких зазначає про необґрунтованість та безпідставність заявленого позову. Як йдеться у запереченнях, оскаржувана постанова Уряду видана з дотриманням критеріїв визначених статтею 2 КАС України та з метою врегулювання питань фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям, здійсненням соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей. При цьому відповідачем зауважено, що Прикінцевими положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено, що норми і положення статей Законів України, що регулюють усі соціальні виплати застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2014 рік. Водночас державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України. Між тим, відповідачем здійснено посилання на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № З-рп/2012, в яких зазначено, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

З огляду на неможливість здійснення фінансування державних установ на території проведення антитерористичної операції та з метою забезпечення прав громадян України на соціальний захист, Верховна Рада України прийняла Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а Кабінет Міністрів України видав постанову від 01.10.2014 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції».

Тобто, на переконання відповідача, органами законодавчої та виконавчої влади України вжито усіх можливих в умовах наявної на території проведення антитерористичної операції заходів до забезпечення прав громадян на соціальне забезпечення, що згідно заперечень є виправданим та правомірним в ситуації, що склалась.

Представником третьої особи - Пенсійного фонду України - надано до суду письмові пояснення від 10.06.2015 р. №30259/09-10, в яких зазначено, що позивачі перебувають на обліку як пенсіонери в управліннях пенсійного фонду у Дніпропетровській області, а заборгованість в частині пенсійних виплат перед зазначеними особами відсутня.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В силу ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, керуючись ч. 6 ст. 128 КАС України, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

В письмовому провадженні ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2015 р. закрито провадження у справі №826/2961/15 в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування п. 2 в частині "бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов"язкового державного соціального страхування" та п. 8 "Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №595.

Відтак, розглянувши в межах позовних вимог, що залишились предметом розгляду даної справи, подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також з'ясувавши позицію судів вищих інстанцій з приводу вирішення аналогічних спірних правовідносин, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою КМУ від 07.11.2014 р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» (в редакції, чинній на момент звернення позивачів із позовом до суду) затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, що додається (п. 1), установлено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Служби безпеки (п. 2).

При цьому міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям постановлено згідно п. 3 забезпечити: до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі; невідкладне інформування Міністерства фінансів про зміну місцезнаходження бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, які переміщені з тимчасово неконтрольованої території.

Пунктом 2 цього Тимчасового порядку (у редакції, чинній на момент звернення позивачів до суду) передбачено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Згідно п. 8 Тимчасового порядку №595 особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 (Офіційний вісник України, 2014 р., №81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати..

Між тим, як встановлено судом, позивачі є пенсіонерами, що підтверджується наданими до суду копіями посвідчень від 21.09.2006 р. №10739 та від 29.10.1997 р. серія АА №075829.

Так, ОСОБА_1 з 28.12.1999 р. призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ», водночас ОСОБА_2 з 24.09.1997 р. призначено пенсію за віком.

Зареєстрованим на момент звернення до суду місцем проживання ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2.), які являються подружжям, згідно наявних у справі копій паспортів серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, є адреса: АДРЕСА_1.

Таким чином, вважаючи, що дана постанова в частині наведених пунктів є незаконною та такою, що порушує норми Конституції України, норм міжнародного права, а також права та законні інтереси великої кількості громадян України, в тому числі і позивачів як мешканців м. Стаханова Луганської обл., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за захистом порушених прав та інтересів звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 4 Закону України від 09.07.2003 р. №1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закону №1058) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Разом з тим, нормою ст. 5 передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас ст. 18 Закону України від 16.12.1993 р. №3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі - Закон №3721) визначено, що право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими законами. Пенсії за віком виплачуються в повному розмірі без врахування одержуваного заробітку (іншого доходу).

В свою чергу ч. 1 ст. 1 Закону України від 09.04.1992 p. №2262-XII «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з ч. 2 ст. 45 Закону №1058 пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Частиною 1 ст. 47 Закону №1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п. 3 постанови від 07.11.2014 р. №595 КМУ (в редакції, чинній на момент звернення позивачів до суду) постановлено міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності (абз. 2 п. 3 із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 р. №109, від 08.04.2015 р. №239); а також забезпечити невідкладне інформування Міністерства фінансів про зміну місцезнаходження бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, які переміщені з тимчасово неконтрольованої території.

Водночас процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям (далі - установи), здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей визначено положеннями Тимчасового порядку №595.

Так, згідно п. 2 цього порядку у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади (абз. 1 п. 2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 р. №239).

Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади (п. 2 доповнено абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 р. № 109).

Положеннями п. 8 Тимчасового порядку №595 встановлено, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 (Офіційний вісник України, 2014 р., №81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (пункт 8 із змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 р. №239, від 26.08.2015 р. №636).

Зокрема, згідно абз. 2 п. 1 Порядку №509 (в редакції, чинній на час звернення із цим позовом до суду) зазначеною довідкою визначався документ, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується). Для отримання довідки повнолітня особа, яка переміщується, звертається особисто або через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи) (п. 2 Порядку №509 в цій же редакції).

Разом з тим, у відповідності до норми абз. 2 п. 1 Порядку №509 (в чинній на час розгляду справи редакції) зазначена довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі.

В той же час, як встановлено колегією суддів під час судового розгляду справи, а зокрема, з пояснень представника Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 з 01.03.2015 р. перебуває на обліку як пенсіонер в Управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, заборгованість з виплати пенсії за період з 01.08.2014 р. по 31.03.2015 р. перед нею органами пенсійного фонду погашена у березні 2015 р.

В свою чергу ОСОБА_1 взятий на облік в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.03.2015 р. Відповідно до атестату про зняття з обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області ОСОБА_1 пенсія йому виплачувалася по 31.10.2014 р. Водночас пенсія за період з 01.11.2014 р. по 31.04.2015 р. виплачена ОСОБА_1 у квітні 2015 р.

Попри це Пенсійним фондом України також відмічено, що в подальшому пенсійні виплати позивачам виплачуються відповідними управліннями Пенсійного фонду України своєчасно та відповідно до норм чинного законодавства. Зазначених обставин позивачами під час судового розгляду спростовано не було.

Ознайомившись із запереченнями відповідача та письмовими поясненнями третьої особи, позивачами скеровано до суду додаткові письмові пояснення (вх. від 12.10.2015 р. №01-5/98314/15), в яких серед іншого, позивачами зауважено, що у зв»язку із набуттями статусу переміщених осіб у них (позивачів) не зникли підстави для оскарження спірної постанови КМУ, адже внаслідок дії даної постанови вони змушені були змінити місце проживання, оформити статус переміщених осіб і на підставі цього вирішити питання пенсійного забезпечення, хоча, на переконання позивачів, уряд згаданою постановою міг визначити механізм отримання пенсій на контрольованій території для всіх пенсіонерів з неконтрольованої території.

З огляду на що, позивачі, як вбачається зі змісту письмових пояснень, і просять суд зобов"язати КМУ розробити в чинному нормативному акті правовий механізм отримання пенсій на підконтрольній українській владі території не тільки для осіб, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», а втому числі і для інших осіб з непідконтрольних українській владі територій Донецької та Луганської області, які не являються переміщеними особами, у відповідності з призначенням спірного нормативного акту (яке полягає у розробці механізмів пенсійного забезпечення всіх громадян України з неконтрольованих української владою територій.

Таким чином, як вбачається, позивачі є особами, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509, тобто фактично набули статусу внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 20.10.2014 р. №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

При цьому відповідно до ч. 2 вказаної статті адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, а в даному випадку - м. Стаханов Луганської області.

В той же час, суд зауважує, що, перебуваючи у статусі внутрішньо переміщених осіб, позивачі, заявляючи позовну вимогу про зобов"язання КМУ розробити в чинному нормативному акті правовий механізм отримання пенсій на підконтрольній українській владі території для інших осіб з непідконтрольних українській владі територій Донецької та Луганської області, які не являються переміщеними особами, у відповідності з призначенням спірного нормативного акту (яке полягає у розробці механізмів пенсійного забезпечення всіх громадян України з неконтрольованих української владою територій), фактично діють в інтересах невизначеного кола інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Натомість під час судового розгляду позивачі не довели існування факту порушення з боку відповідача їх особистих законних прав та/або інтересів, в той же час на звернення до суду в інтересах інших осіб з непідконтрольних українській владі територій Донецької та Луганської області, які не являються переміщеними особами, позивачів уповноважено не було.

Що ж до доводів позивачів стосовно існування у них наміру повернення на територію Луганської обл. у м. Стаханов, то з приводу цього суд вважає за доцільне зауважити наступне.

Зі змісту ч. 1 ст. 2 КАС України вбачається, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача станом на час розгляду такої справи, адже без цього не можливим є виконання завдання судочинства. В той же час звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Тобто, виходячи із наведеного, звернення до суду із захистом законних прав та/або інтересів у майбутньому не допускається, адже невід»ємною рисою порушеного права та/або інтересу є фактичне існування такого порушення, а не ймовірність його настання в майбутньому. При цьому, варто зауважити, якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до вимог ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді: Є.В. Аблов

С.І.Нагорянський