Справа № 2а/0370/1112/12
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2015 р. м. Київ К/800/24051/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Інспекція)

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2012

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015

у справі № 2а/0370/1112/12

за позовом відкритого акціонерного товариства "Луцький картонно-руберойдовий комбінат" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року Товариство звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.04.2012 № , згідно з яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 451039 грн., а також податкове повідомлення-рішення від 04.04.2012 № , за яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 660 395 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2012 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.04.2012 № , а також податкове повідомлення-рішення від 04.04.2012 № в частині збільшення платникові грошового зобов'язання з ПДВ на 448 744 грн.

У прийнятті цієї постанови суд виходив з того, що позивач підтвердив реальність виконання операцій з придбання товару (макулатури) у задекларованих контрагентів; у той же час суд погодився з доводами Інспекції про неправомірність формування платником податкового кредиту з ПДВ у сумі 2295 грн. без наявності податкових накладних.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 назване рішення суду першої інстанції змінено в частині доповнення його резолютивної частини абзацом «В задоволенні решти позовних вимог відмовити»; в іншій частині постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2012 залишено без змін з тих самих мотивів.

Законність ухвалених у справі судових актів перевіряється у порядку глави 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у зв'язку з касаційною скаргою Інспекції, в якій вона просить скасувати прийняті у справі рішення та повністю відмовити у позові Товариства. На обґрунтування касаційних вимог скаржник зазначає, що наявність фіктивних суб'єктів господарювання у діяльності спірних контрагентів виключає можливість виконання ними спірних поставок в адресу Товариства. Також відповідач наголошує, що судами не надано належну оцінку матеріалам кримінальної справи, порушеної відносно суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1.), у світлі реальності операцій між цим постачальником та позивачем у справі.

Перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги та поданих заперечень, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням такого.

Як вбачається з установлених судами обставин справи, оспорювані податкові повідомлення-рішення були прийняті Інспекцією за наслідками проведення планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2011, валютного та іншого законодавства за той самий період, результати якої відображені в акті від 27.03.2012 № 316/22-1/00292652.

Під час цієї перевірки Інспекція дійшла висновку про безтоварний характер операцій з придбання позивачем макулатури у рамках взаємовідносин із СПД ОСОБА_1, товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Плюс».

На обґрунтування цього висновку відповідач посилається на: неперебування цих постачальників за місцезнаходженням, відсутність у них майна, основних фондів (складських приміщень, виробничих активів, транспортних засобів), трудового персоналу для провадження реальної господарської діяльності та виконання задекларованих поставок в адресу платника; непідтвердженість реальності спірних операцій матеріалами зустрічних перевірок (звірок) цих постачальників. Крім того, Інспекція посилається на матеріали кримінальної справи, порушеної відносно СПД ОСОБА_1 за статтею 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

Також Інспекція не визнала право платника на податковий кредит за господарськими операціями з придбання товарно-матеріальних цінностей у товариства з обмеженою відповідальністю «Медео-Захід» з посиланням на неподання платником необхідних первинних документів, що містять необхідні для цілей оподаткування відомості про порядок виконання цих операцій та їх фактичних виконавців та виключила з податкового кредиту суми ПДВ, сформовані на підставі касових чеків без наявності податкових накладних.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування та визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На підставі наведених норм ПК суди сформували обґрунтовану правову позицію відносно того, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту з ПДВ є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами (у тому числі податковими накладними), що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

Керуючись наведеними правилами оподаткування про оцінці податкових наслідків господарських операцій позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Плюс», суди встановили, що на виконання договору купівлі-продажу від 11.07.2011 № 15-М названий постачальник поставив на склад позивача товар (макулатуру) з оформленням видаткових та податкових накладних; придбаний товар було оплачено Товариством у безготівковому порядку, що засвідчено платіжними дорученнями; товар було оприбутковано на склад позивача з прибутковими ордерами та у подальшому використано як сировину для виробництва власної продукції.

Дослідивши фактичний рух активів між учасниками розглядуваних операцій, суди цілком об'єктивно не визнали доводи Інспекції належним спростовування фактів господарської діяльності, засвідчених поданими платником первинними документами.

Фактично заперечення контролюючого органу проти податкових наслідків операцій позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Плюс» ґрунтуються на матеріалах зустрічної перевірки названого контрагента, в яких наведено лише зовнішні ознаки фіктивності останнього як суб'єкта господарювання, які самі по собі за недоведеності Інспекцією впливу

цих ознак на умови та/або економічні результати господарської операції та діяльність учасників господарського обороту не є достатніми для висновку про недобросовісність податкової вигоди платника податків - покупця (позивача у справі).

Так, неперебування контрагента за адресою, вказаній в установчих документах, не суперечить податковому законодавству, не виключає можливості провадження ним фактичної господарської діяльності за іншою адресою та не є ознакою безтоварності господарської операції. Факт відсутності у постачальника матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у контрагента на праві оренди або лізингу.

З аналогічних мотивів слід погодитися й з наданою судами правовою оцінкою по операціям з придбання позивачем товару (оливи Т-1500) у товариства з обмеженою відповідальністю «Медео-Захід», реальність яких підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, прибутковими ордерами.

Водночас висновок судів про реальність господарських операцій позивача та СПД ОСОБА_1 є передчасним, позаяк зроблений за неповного дослідження обставин даної справи.

Так, всупереч вимогам статей 11, 159 КАС суди не взяли до уваги та не перевірили посилання Інспекції на обставини, установлені у рамках кримінального провадження, порушеного відносно ОСОБА_1 за статтею 205 Кримінального кодексу України, хоча ці доводи мають істотне значення для правильного вирішення справи. Адже відповідно до частини першої статті 205 Кримінального кодексу України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона. За змістом цієї норми злочинна діяльність особи, яка вчинила фіктивне підприємництво, не обмежується операціями з окремими суб'єктами господарювання, а охоплює всю діяльність та свідчить про використання фіктивного підприємства виключно з метою здійснення злочинної діяльності.

При цьому слід зазначити, що сам факт того, що на момент розгляду справи щодо цього контрагента не було постановлено вироку, не може спростовувати достовірність його пояснень відносно характеру укладених угод і фактичного здійснення за цими угодами операцій. Адміністративний суд наділений достатніми процесуальними інструментами для безпосередньої перевірки та/або достеменного з'ясування обставин, встановлених слідчими органами, у разі, якщо такі обставини входять до предмета доказування у справі та мають правове значення для правильного вирішення адміністративного спору.

А відтак для правильного вирішення спору по цьому епізоду судам слід було реально дослідити порядок та умови провадження СПД ОСОБА_1 господарської діяльності, перевірити наявність у нього активу, що виступав предметом поставки позивачеві, у тому числі викликавши та допитавши ОСОБА_1 як свідка з приводу порядку та обставин виконання поставок в адресу Товариства, тощо.

Отже, оскільки прийняття рішення з даного спору вимагає додаткового встановлення обставин цієї справи, що перебуває поза межами повноважень касаційного суду, та з урахуванням відсутності розмежування оспорюваних донарахувань за окремими епізодами Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові акти та направити справу на розгляд до суду першої інстанції. Під час нового розгляду суду слід врахувати вказівки та висновки касаційного суду, викладені в цій ухвалі, встановити обставини, що входять до предмета доказування у справі, та прийняти рішення у відповідності зі статтею 159 КАС.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити частково.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2012 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015 у справі № 2а/0370/1112/12 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько