Справа № 808/543/13-а
Суддя: Самсін І.Л.
Дата ухвалення: 2015-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоСамсіна І.Л.,
суддів:Гриціва М.І., Коротких О.А., Кривенка В.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Мотор Січ» до спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України (далі - СДПІ),

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Мотор Січ» звернулося з позовом до СДПІ, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 вересня 2012 року №№ , .

Заперечуючи проти позову СДПІ послалася на те, що ПАТ «Мотор Січ» не надало до перевірки товарно-транспортні накладні або подорожні листи на перевезення товару. Крім того, ПАТ «Мотор Січ» не надало до перевірки сертифікатів якості (відповідності), що унеможливлює встановлення безпосереднього виробника поставлених товарів. Станом на 3 вересня 2012 року не було надано до перевірки первинні документи: вантажні митні декларації за листопад 2010 року, лютий-грудень 2012 року, січень-червень 2012 року з імпорту пільгових товарів, оборотно-сальдові відомості за червень 2012 року, відомості синтетичного та аналітичного обліку імпортованих товарів по рахунках, прибуткові ордери на імпортовані товари, акти на списання у виробництво у червні 2012 року імпортованих товарів у листопаді 2010 року, лютому-грудні 2012 року, січні-червні 2012 року, ввезених в пільговому режимі. Також на письмовий запит СДПІ не було надано документальне підтвердження використання товарів. Згідно зі звітом ПАТ «Мотор Січ» у червні 2012 року не за цільовим призначенням використано товари, ввезені в пільговому режимі за період з листопада 2010 року по червень 2012 року.

Суди встановили, що на підставі направлень від 10 серпня 2012 року №№ 0296, 0297, та наказу від 9 серпня 2012 року № 319 виданих СДПІ, згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 , підпунктом 78.1.8, пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК) проведена документальна позапланова виїзна перевірка підприємства позивача з питання правомірності нарахування ПАТ «Мотор Січ» (код 14307794) від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за червень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) на рахунок платника у банку за червень 2012 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2012 року.

За результатами перевірки було зроблено висновок, що позивач на порушення пункту 185.1 статті 185 , пункту 190.1 статті 190 , пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 , пунктів 200.1, 200.3, підпункту «а» пункту 200.4 статті 200 , пунктів 201.4, 201.10 статті 201 ПК завищено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2012 року на суму 691 139 грн; пункту 185.1 статті 185 , пункту 190.1 статті 190 ПК встановлено використання ПАТ «Мотор Січ» сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням у сумі 685 143 грн.

На підставі акта перевірки від 5 вересня 2012 року № 337/25-2/14307794 СДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення від 20 вересня 2012 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ на 691 139 грн та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання позивачу з ПДВ на 685 143 грн. Податкове повідомлення-рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за червень 2012 року на 691 139 грн, складається із сум: завищення податкового кредиту - 5996 грн та заниження податкових зобов'язань з використання товарів не за цільовим призначенням - 685 143 грн.

Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 25 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2015 року позов задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24 березня 2015 року відмовив у відкритті провадження за касаційною скаргою СДПІ на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2015 року.

Не погоджуючись із ухвалою касаційного суду, СДПІ звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України пункту 185.1 статті 185, пункту 190.1 статті 190, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 ПК, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2010 року № 680 «Питання ввезення на митну територію України товарів суб'єктами літакобудування», підпункту 3.9 пункту 3 розділу V Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25 листопада 2011 року № 1492.

На обґрунтування заяви СДПІ посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 березня 2015 року у справі № К-31654/10, яка, на її думку, підтверджує неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) перегляд Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися виключно з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Усуваючи розбіжності у правозастосуванні судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК . Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК .

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу .

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу , та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу ) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу .

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

У справі, що розглядається, суди не дослідили, які саме первинні бухгалтерські документи підтверджували здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами та чи спричинили вони реальні зміни в майновому стані ПАТ «Мотор Січ».

Верховний Суд України позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, давати оцінку доказам, а відтак позбавлений можливості постановити рішення у справі у зв'язку з неповним встановленням обставин справи.

За змістом частини першої статті 241 КАС справи розглядаються Верховним Судом України, в тому числі й за правилами, встановленими главою розділу IV цього Кодексу .

Оскільки частиною другою статті 227 КАС передбачено, що порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд, а Верховний Суд України позбавлений можливості установити необхідні обставини у цій справі та ухвалити нове судове рішення без їх наявності, це, на думку колегії суддів, є підставою для скасування всіх судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України задовольнити частково.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2013 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 24 березня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий І.Л. Самсін
Судді: М.І. Гриців О.А. Коротких
В.В. КривенкоВ.Л. Маринченко
П.В. ПанталієнкоО.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький