Справа № 805/4653/15-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 р. Справа №805/4653/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14 год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Козаченка А.В.

при секретарі Широбокові І.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: ОСОБА_4 про скасування наказу, поновлення на службі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: ОСОБА_4 про скасування наказу, поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працював на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Донецькій області з 16.11.2011 року. 09.02.2015 року Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області видано наказ № 23/6 Про перейменування та зміни в структурі та штатної чисельності Головного управління юстиції у Донецькій області, яким передбачено скорочення двох посад головного спеціаліста відділу з питань банкрутства та дві посади провідного спеціаліста відділу з питань банкрутства. Натомість позивач зазначає, що ані зазначений наказ, ані інші попередні накази не передбачали скорочення посади начальника відділу у звязку зі зміною структури управління та штатної чисельності. Але, незважаючи на це, 24.02.2015 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України та запропоновано для переведення посаду заступника начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області, від якої позивач відмовився. Наказом від 20.05.2015 року № 1053/1 позивача було звільнено з займаної посади у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 статті 40 КЗпП України.

Таким чином позивач вважає, що його звільнення проведене без дотримання п. 1 ст. 40 КЗпП України та просить визнати неправомірним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.05.2015 року № 1053/1 Про звільнення ОСОБА_1В.; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні залишив питання щодо вирішення справи по суті на розсуд суду, надав письмовий відгук та пояснення, в яких зазначив, що комісія для проведення співбесіди з керівниками структурних органів апарату 20.02.2015 року не утворювалась, результати співбесіди та тестування відповідних посадових осіб, до яких належав і позивач, не фіксувалися та проводилися у присутності колишнього начальника ГТУЮ у Донецькій області. Також представник відповідача зазначив, що особові справи всіх посадових та службових осіб органів юстиції, які сформовані до 25.11.2014 року у звязку із зміною місця розташування установи були втрачені. Таким чином особова справа позивача є втраченою та на даний час не відновлена оскільки трудові відносини між позивачем та установою ГТУЮ були розірвані.

Третя особа проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, через канцелярію суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що пропозиція позивачу щодо його переведення на посаду заступника начальника з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області (що є новою структурою з новою штатною чисельністю штатних працівників) було прийнята за результатами його тестування та співбесіди, таким чином спірний наказ прийнято згідно законодавства та компетенції відповідної посадової особи.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та їх представників, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Як вбачається з трудової книжки АА № 079709 (а.с. 7-11), з 16.11.2011 року позивач працював у Головному управлінні юстиції у Донецькій області.

Наказом № 115/5 від 30.01.2015 року Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України (а.с. 41-42) зокрема передбачено внести до наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року № 1707/5 Про затвердження положень про територіальні органи Міністерства юстиції України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 року за № 759/19497 відповідні зміни, а саме: разом з іншим перейменовано Головні управління юстиції МЮУ на Головні територіальні управління юстиції МЮУ.

Також з Типової структури ГТУЮ МЮУ а Автономній республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженої 30.01.2015 року (а.с. 85-86) вбачається, що відділ (сектор) з питань банкрутства повинен містити 6 штатних одиниць (орієнтована кількість).

Разом з цим на підставі наказу МЮУ від 30.01.2015 року було внесено зміни до деяких нормативно-правових актів, що стосуються діяльності ГУЮ МЮУ в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі (а.с. 87-97).

Як вбачається з довідки про структуру та штатну чисельність ГТУЮ у Донецькій області на 2015 рік, затвердженої 06.02.2015 року (а.с. 74), відділ з питань банкрутства нараховує 8 штатних одиниць.

Згідно штатного розпису на 2015 рік ГТУЮ у Донецькій області станом на 06.02.2015 року (а.с. 75-78), посадова особа начальника відділу з питань банкрутства зазначена у кількості однієї штатної одиниці. Аналогічне вбачається і з штатного розпису на 2014 рік (а.с. 79-83).

Частиною 8 п 2.1. Наказу від 09.02.2015 року № 23/6 Про перейменування та зміни в структурі та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 43-49) встановлено у структурі ГТУЮ у Донецькій області відділ з питань банкрутства (зі штатною чисельністю 8 чоловік). Також суд звертає увагу, що наказом № 26/3 передбачено скоротити у штатному розписі ГТУЮ у Донецькій області разом з іншими головного спеціаліста відділу з питань банкрутства 2 одиниці та провідного спеціаліста відділу з питань банкрутства 2 одиниці. Натомість даним наказом не передбачено скорочення посади начальника відділу.

12.02.2015 року було прийнято доручення Міністра юстиції № 14-32/419 (а.с. 84) щодо організаційних заходів, повязаних з унормуванням діяльності Головних територіальних управлінь юстиції.

Також 17.02.2015 року ГТУЮ у Донецькій області було винесено наказ № 46/6 щодо організаційних заходів, повязаних з унормуванням діяльності ГТУЮ у Донецькій області (а.с. 56-57). Як вбачається з Додатку 1 (а.с. 69-70) та Додатку 2 (а.с. 50-55) до Наказу ГТУЮ у Донецькій області від 17.02.2015 року № 46/6, 25.02.2015 року було проведено співбесіду зокрема і з позивачем, який обіймав посаду начальника відділу з питань банкрутства.

З довідки відповідача від 22.12.2015 року № 50-5-813 вбачається, що здійснити заходи з вивезення службової документації та загальної номенклатури справ головного управління з тимчасово окупованої території на підконтрольну українській владі територію не передбачалось можливим.

Листом № 07.2.-25/15 від 23.02.2015 року (а.с. 65) позивачу запропоновано для переведення посаду заступника начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області, від якої позивач відмовився, про що свідчить відповідний підпис.

Також 24.02.2015 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить відповідний лист (а.с. 66).

Згідно пп. 1.1. Положення про відділ з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області, затвердженого 12.03.2015 року № 39а/1 (а.с. 37-40), відділ з питань банкрутства є структурним підрозділом ГТУЮ у Донецькій області.

Наказом № 1053/1 від 20.05.2015 року позивача звільнено з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у звязку зі скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З приводу спірних відносин суд зазначає наступне.

Правовідносини, повязані з проходженням та звільненням з публічної служби регулюються Законом України Про державну службу від 16.12.1993р., Кодексом законів про працю України та іншими нормативно-правовими актами тощо.

За Конституцією України державна служба є єдиною за своїми основами (пункт 12 частини першої статті 92). Закон України "Про державну службу", визначаючи загальні засади діяльності та статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, спрямований на підвищення ефективності державної служби, добір компетентних і відданих справі кадрів, що досягається у тому числі і окремими заходами, а саме - встановленням додаткових, крім передбачених законами, процедур відбору громадян на державну службу (стаття 4), шляхів просування по службі (стаття 27), умов оплати праці державних службовців (стаття 33), затвердження порядку проведення конкурсу для вступу на державну службу (стаття 15) тощо.

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом разом з іншим у випадку скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених також у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як вже було зазначено вище, листом № 07.2.-25/15 від 23.02.2015 року (а.с. 65) позивачу запропоновано для переведення посаду заступника начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області, від якої позивач відмовився, про що свідчить відповідний підпис.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства в контексті даного адміністративного спору суд зазначає, що рішення відповідача щодо пропозиції позивачу зайняти посаду заступника начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області повинно бути висновком, прийнятим відповідачем за результатами проведеної співбесіди з ОСОБА_1, а також за результатами його тестування. Натомість відповідачем не надано жодного доказу, який підсвідчував би правомірність прийняття рішення щодо внесення позивачу відповідної пропозиції або такого, зі змісту якого вбачався такий висновок. Таким чином суд зазначає, що докази, які підтверджують правомірність прийняття відповідачем рішення щодо внесення пропозиції позивачу про зайняття нижчої посади до судового засідання не надані. Також суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, які вказували б на невідповідність позивача посаді начальника відділу з питань банкрутства ГТУЮ у Донецькій області.

Разом з цим суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно позиція позивача, яка полягала у відмові займати посаду, нижчу за ту, яку він на час виникнення спірних правовідносин обіймав, без законодавчого або будь-якого іншого обґрунтування, яка будується тільки на субєктивній позиції відповідача, є цілком логічною.

Таким чином за відсутності доказів, з яких вбачалося б фактичне, виробничо-необхідне або нормативно-правове обґрунтування прийнятого відповідачем рішення про пропозицію позивачу зайняти посаду, нижчу за ту, на якій перебуває останній, суд приходить до висновку про субєктивність прийняття такого рішення, а, відповідно, про його неправомірність.

У подальшому, на підставі прийнятого неправомірного рішення щодо внесення відповідної пропозиції позивачу та відмови останнього від такої пропозиції, наказом № 1053/1 від 20.05.2015 року позивача звільнено з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Донецькій області, у звязку зі скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність наказу № 1053/1 від 20.05.2015 року, як такого, що прийнятий за результатами субєктивної та необґрунтованої пропозиції щодо зайняття певної посади позивачем. Таким чином суд зазначає, що наказ № 1053/1 від 20.05.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Донецькій області підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: ОСОБА_4 про скасування наказу, поновлення на службі, - задовольнити.

Наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.05.2015 року № 1053/1 Про звільнення ОСОБА_1В. - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 21.05.2015 року.

Постанова підлягає негайному виконанню в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошено у судовому засіданні 23.12.2015 року.

Повний текст постанови складено протягом п*яти днів.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 КАС України, і може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.