Справа № 815/5578/15
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5578/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого по справі судді Бжассо Н.В.

при секретарі Музики І.О.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 (згідно ордеру та договору),

представника відповідача ОСОБА_2 (згідно довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 (громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5) до Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про відмову в перетинанні кордону України

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов, відповідно до заяви про уточнення позову від 23.11.2015 року (арк.с. 65-67) позивач просить суд скасувати постанову Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 03.03.2015 року щодо заборони протягом трьох років на вїзд до України громадянці ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 паспортний документ № О 0535894, виданий ОСОБА_4 Республікою ОСОБА_5.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Як зазначив представник позивача, інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «ОСОБА_2 - аеропорт» Одеського прикордонного загону, сержантом ОСОБА_6, 03.03.2015 року прийнято рішення (без номеру) про скасування візи на вїзд в Україну громадянки ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі вказаного рішення та п. 3.3 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.12.2011 р. № 946, т.в.о. начальника Одеського прикордонного загону ОСОБА_7 03.03.2015 року було затверджено постанову (без номеру) про заборону вїзду в Україну строком на 3 роки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Підставою для прийняття цієї постанови визначено - «при клопотанні на вїзд в Україну особа подала про себе завідомо неправдиві відомості».

Представник позивача зазначає, що вказану постанову не було надано а ні ОСОБА_3 особисто, а ні її чоловіку та його батьку, який супроводжував її з ОСОБА_5 до України. З вказаною постановою, представник ОСОБА_3 мав можливість ознайомитись тільки в суді, під час ознайомлення з матеріалами заперечень на адміністративний позов у попередній редакції.

ОСОБА_3 вважає зазначену постанову необґрунтованою та безпідставною, а відтак постанова має бути скасована у відповідності до статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Представник позивача зазначає, що ОСОБА_3, під час перетинання державного кордону, мала всі необхідні документи та відомості, визначені у статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль», а саме:

дійсний паспортний документ № О 0535894, виданий ОСОБА_4 Республікою ОСОБА_5 (його не дійсність не заперечувалась під час перетинання кордону) та відсутнє будь яке рішення компетентних органів Держави Україна щодо заборони вїзду ОСОБА_3 до України;

віза серії V № 06378199 типу «D» зі строком дії з 25.02.2015 по 10.04.2015 року, кодом щодо мети поїздки 03/13 воззєднання сімї з громадянином України (видана, уповноваженим органом ОСОБА_4 Республіки Пакистан), яка передбачена Інструкцією про порядок оформлення іноземцям та особам без громадянства віз для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України № 196 від 26.07.2011 р., при цьому будь-які рішення про визнання візи недійсною відсутні.

Як зазначено в позові, мета запланованого перебування та достатнє фінансове забезпечення, необхідне для перебування на території України, в звязку із неволодінням ОСОБА_3 російською або українською мовами, з її слів, за перекладом були підтверджені зустрічаючими родичами, а саме ОСОБА_8 та його батьком ОСОБА_9 ОСОБА_10, який до того ж був особою, яка її супроводжував.

В позові також зазначено: «додатково, щодо мети перетинання кордону, родичами ОСОБА_3 було підтверджено,що за попередньою письмовою угодою між родиною ОСОБА_10 та родиною ОСОБА_3, ОСОБА_3 мала на меті воззєднатись із своїм нареченим - ОСОБА_8, підтвердивши свої шлюбні відносини за законами держави Україна в силу того, що ОСОБА_8 є громадянином України, а відтак реєстрація шлюбу мала відбутись саме на території України та за її законами, тобто позивач прибула до Держави Україна на законних підставах у відповідності до п. 13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яким зазначено, що «іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою воззєднання сімї з особами які є громадянами України» На підтвердження цього факту ОСОБА_3 було надано шлюбний контракт, складений в Республіці ОСОБА_5».

Позивач, посилаючись на п. 2 частини 4 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», зазначає, що неподання іноземцем або особою без громадянства під час в'їзду в Україну одного чи кількох підтверджуючих документів щодо мети та умов перебування в Україні не є підставою до скасування візи. Відтак, інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «ОСОБА_2 - аеропорт» Одеського прикордонного загону сержантом ОСОБА_6, скасовуючи візу ОСОБА_3 з посиланням на підставу нібито не підтвердження мети перебування на території України, було грубо порушено наведені вище приписи Закону, оскільки така підстава за законом не тягне скасування візи. Внаслідок цього підстави для прийняття постанови про заборону виїзду також є не законними.

На думку представника позивача, доказом того, що ОСОБА_3 є законною дружиною ОСОБА_8, вищим судом ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 видано свідоцтво про шлюб № 5807 від 14.03.2015 року, згідно перекладу, посвідченого 07.05.2015 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шклярук 3.М.

Крім цього, факт укладання шлюбу за законами Республіки ОСОБА_5 ще 20 грудня 2011 року, тобто до моменту перетинання позивачкою кордону України, додатково підтверджується довідкою консульського відділу Посольства ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 в Україні від 03.04.2015 року №К022/94.

Отже, наявність заборони ОСОБА_3, як законній дружині ОСОБА_8, на вїзд до України строком на 3 роки висловлює неповагу до їх з чоловіком сімейного життя та зазіхає на його законне право на сімю, що є не припустимим в розумінні Конституції України та Сімейного кодексу України.

Таким чином, наявність вказаної постанови, щодо 3-річної заборони вїзду до України законній дружині громадянина України - ОСОБА_8, спростовує гуманні наміри Держави Україна щодо підтримки сімї та створення людині умов для її утворення, фактично накладаючи заборону на воззєднання вже наявної сімї та на можливість народити власних дітей.

Крім цього, представник позивача зауважує, що у відповідності до частини 2 статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні. В той же час, слід зазначити, що на момент перетинання кордону України ОСОБА_3 в якості дружини ОСОБА_8, їх шлюб, укладений за законами Республіки ОСОБА_5, є законним, будь-яких судових рішень щодо недійсності цього шлюбу не існувало та не існує, а відтак ОСОБА_3 законно, із відповідним підтвердженням, мала намір на перетинання кордону України на підставі ч. 13 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме з метою воззєднання сімї.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що діями відповідачів його законі права та інтереси були порушені, що зумовило його звернення до суду за судовим захистом.

В ході судового розгляду справи, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача, Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби (в/ч 2138), заявлені позовні вимоги не визнав, в задоволенні їх просив відмовити, посилаючись на законність та обґрунтованість дій та рішення посадових осіб Прикордонної служби, підтримуючи доводи, викладені в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прослухавши аудіозапис співбесіди позивача з прикордонною службою при перетинання кордону України, оцінивши докази в їх сукупності, встановив.

Громадянка ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, прибула до України 03.03.2015 року. Відповідно до одноразової візи типу «D», строк перебування на території України мав тривати 45 днів, мета поїздки 03/13 - воззєднання сім'ї з громадянами України.

Під час проходження реєстрації іноземців в пункті пропуску для повітряного сполучення «Одеса», інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «ОСОБА_2 - Аеропорт», зокрема після проходження процедури контролю другої лінії , а саме співбесіди (аудіозапис наявний в матеріалах справи), було прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_3, рішення про скасування візи серії У06378199, а також рішення про заборону вїзду в Україну №123/105 від 03.03.2015 року терміном на три роки. В цей же день, а саме 03.03.2015 року, ОСОБА_3 була примусово повернута в м. Кабул Ісламської Республіки Афганістан. Як зазначено в рішенні від 03.03.2015 року, сержантом Одеського прикордонного загону ОСОБА_11, підставою для прийняття даних мір стало неможливість підтвердження ОСОБА_3 мети запланованого перебування на території України.

Процедура контролю другої лінії, передбачала інтервю із ОСОБА_3 за участю ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у якості перекладача, крім того останній супроводжував позивачку з ОСОБА_5 до України та є дядьком ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_8. Зустрічаючою стороною виступив ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,

Під час проведення зазначеної процедури, прикордонній службі, стороною позивача було надано: закордонний паспорт громадянки ОСОБА_5 ОСОБА_3 № О0535894, візу Y06378199, копію свідоцтва про укладання шлюбу з ОСОБА_8 (з перекладом на англійську мову), копії квитків, та копії документів перекладача та зустрічаючої сторони.

Під час проведення інтервю, яке зафіксовано аудіозаписом, ОСОБА_12 зазначила, що прибула до України для того щоб «трішки тут пожити». На питання: чи знає вона свого нареченого ОСОБА_8, відповіла: що знає його та хоче за нього заміж. ОСОБА_8, на питання прикордонника зазначив що весілля між ними відбулося 20.12.2011 року в ОСОБА_5.

ОСОБА_8 та його батько ОСОБА_9, при проведенні інтервю, стверджували, що ОСОБА_8 був в ОСОБА_5 на весіллі між ним та ОСОБА_12, зазначивши період перебування два тижні. ОСОБА_9 доповів, що свідоцтво про шлюб видано лише півтора місяця тому, пояснивши це серйозністю процедури, зокрема необхідністю підтвердження свідками та інше.

На повторне запитання щодо виїзду до ОСОБА_5, ОСОБА_8 та його батько ще раз підтвердили, що ОСОБА_8 виїжджав до ОСОБА_5, при цьому ОСОБА_9 зазначив, що його син перетинав кордон на підставі документа мати, після чого зазначив, що до ОСОБА_5 прибув через Москву. Однак, пізніше ОСОБА_9 зазначив, що до ОСОБА_10 ОСОБА_8 їхав, все ж таки, сам. На питання, на підставі якого документа ОСОБА_8 перетнув кордон із Україною та вирушив до ОСОБА_10, ОСОБА_9 зазначив що ОСОБА_8 не їздив до ОСОБА_10, на весіллі його не було, а його, як чоловіка, на весіллі представляв - ОСОБА_9 , як його батько. При співбесіді зясувалося, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 бачать один одного, наживо, вперше.

В ході судового засідання, представником відповідача, був представлений витяг даних за результатами перевірки за БД «Ризик», відповідно до якого було встановлено що громадянин України ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 державний кордон України в 2011 році не перетинав, та під час весілля знаходився на території України.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови, зокрема, підтвердження мети запланованого перебування. Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14

цього Закону.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» Іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" , відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону (z0031-11) встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

У разі відмови іноземцю, особі без громадянства у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україн, у візу у його паспортному документі може бути скасовано за наявності однієї з таких підстав:

1) рішення відповідного державного органу України про заборону в'їзду в Україну;

2) обґрунтованих підстав вважати візу отриманою у незаконний спосіб. Неподання іноземцем або особою без громадянства під час в'їзду в Україну одного чи кількох підтверджуючих документів щодо мети та умов перебування в Україні не є підставою до скасування візи.

Скасування візи здійснюється уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону шляхом проставлення на ній відтиску штемпеля, форма якого встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону. Про скасування візи зазначається у рішенні про відмову у перетинанні державного кордону.

Відповідно до ст.32 Постанови КМУ №567 від 1 червня 2011 року «Про затвердження Правил оформлення віз для вїзду в Україну і транзитного проїзду через її територію» віза може бути скасована уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби під час проходження іноземцем чи особою без громадянства прикордонного контролю у разі наявності: рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну іноземця чи особи без громадянства; обґрунтованих підстав вважати візу такою, що отримана у незаконний спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про прикордонний контроль» довгострокова віза (позначається літерою «D», у машинозчитуваній зоні - VD), видається іноземцям та особам без громадянства для в'їзду в Україну з метою оформлення документів, що дають право на перебування або проживання в Україні на строк, що перевищує 90 днів.

Довгострокова віза оформляється дипломатичним представництвом або консульською установою України як разова на 45 днів, якщо інше не передбачено законодавством, а на території України - департаментом консульської служби МЗС згідно з пунктом 8 цих Правил як разова, дво- та багаторазова на строк до трьох років.

Підставою для оформлення довгострокової візи є один з таких документів: документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України (якщо шлюб між громадянином України та іноземцем чи особою без громадянства укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до ст. 34 Сімейного кодексу України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов'язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається.

Відповідно до ст. 48 Сімейного кодексу України шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи.

Отже, шлюб між громадянином України ОСОБА_8 та позивачкою відбувся після відмови позивачці в перетинанні кордону України, а саме 17.03.2015 року, що підтверджується наданим до суду Свідоцтвом про шлюб (арк. с. 14).

Суд не погоджується з твердженням представника позивача, що шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 58 Закону України про Міжнародне приватне право шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Встановлений факт відсутності ОСОБА_8 на весіллі між ним та ОСОБА_3, є саме тим фактором що спростовує дійсність цього шлюбу на території України.

Оскільки візу типу «D», строк перебування на території України 45 днів, мета поїздки 03/13 - воззєднання сім'ї з громадянами України, позивач могла отримати лише надавши документ, що підтверджує зареєстрований шлюб із громадянином України, беручи до уваги відомості та факти, які було встановлено під час проведення контролю другої лінії (аудіо запис інтервю), докази наявні в матеріалах справи, проаналізувавши норми вищезазначених законодавчих актів, суд вважає, що Постанова Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч 2138) від 03.03.2015 року про заборону в`їзду в Україну строком на три роки громадянці ОСОБА_5 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 є обґрунтованою та законною.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного та встановлених в ході судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що у відповідач діяв у межах та спосіб встановлених законодавством України.

З наведених підстав, суд вважає, що доводи позивача не знайшли своє підтвердження з наданих до суду матеріалів, тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5) до Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про відмову в перетинанні кордону України.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В. Бжассо

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (громадянки ОСОБА_4 Республіки ОСОБА_5) до Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови про відмову в перетинанні кордону України.

28 грудня 2015 року.