Справа № 760/15395/15-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень,

в с т а н о в и в:

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що довідкою від 14.07.2015 №1012 УПТСЗН ОСОБА_3 було відмовлено у взятті на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції в зв`язку з тим, що вона приїхала до м. Києва та зареєстрована 05 вересня 2012 року, тобто до початку проведення антитерористичної операції.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв виключно в рамках своїх повноважень.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч.2 ст.1 даного Закону адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст. 4 вищезазначеного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. При цьому, підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Частиною 5 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що студенти, які здобували певний освітньо-кваліфікаційний рівень та мали реєстрацію місця проживання в гуртожитках, після зняття з реєстрації мають право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у випадку, якщо не бажають повернутися до попереднього місця проживання через обставини, зазначені у статті 1 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є студенткою НТУУ «КПІ».

Згідно відмітки в паспорті від 19.11.2010 року, позивач народилася в м. Донецьку, проживала та була зареєстрована також в АДРЕСА_1 в гуртожитку.

З 18.08.2012 її було знято з реєстрації місця проживання та з 05.09.2012 позивач зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 в студентському гуртожитку.

Згідно угоди б/н на проживання в гуртожитку НТУУ «КПІ» на 2015/2016 навчальний рік від 05 вересня 2015 року, позивач проживає в гуртожитку, який перебуває на балансі НТУУ «КПІ» на час свого навчання.

Отже, позивач дійсно тимчасово зареєстрована в м. Києві в тимчасовому місці для проживання на час навчання.

При цьому, слід звернути увагу, що місце проживання позивачки у канікулярний (відпускний) період визначається місцем проживання її батьків. Місце проживання її є місто Донецьк.

Разом з тим, як було встановлено в ході розгляду справи, 23.10.2014 року довідку про взяття на облік особи, що переміщується із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції отримала ОСОБА_4, мати позивачки.

28.01.2015 року довідку про взяття на облік особи, що переміщується із тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції отримав ОСОБА_5, батько позивачки.

Положеннями статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч. 17 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року № 1556-VII, держава забезпечує дітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.

З наведених вище підстав вбачається, що позивачка фактично є внутрішньо переміщеною особою, однак позбавлено права скористатись наведеною вище цільовою програмою.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідачем було необґрунтовано прийнято рішення щодо відмови у взятті позивача на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача видати довідку про взяття позивачки на облік, як особи, що переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції не підлягає задоволенню, оскільки видача зазначеної довідки є виключною компетенцією відповідача, як суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, колегія суддів, у відповідності до ст. 205 КАС України, вважає, що постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2015 р. - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови взяти ОСОБА_3 на облік, як особу, що переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, оформленою довідкою від 14.07.2015 № 1012.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Постанова складена у повному обсязі 30.12.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.