Справа № П/811/3242/14
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
17 грудня 2015 рокусправа № П/811/3242/14
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.
суддів: Коршуна А.О. Туркіної Л.П.
за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного центру зайнятості
на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року
у справі за позовом Олександрійського міськрайонного центру зайнятості до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про стягнення коштів -,
Олександрійський міськрайонний центр зайнятості звернувся із позовом до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів та зборів в Кіровоградській області, в якому просив стягнути з Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів та зборів в Кіровоградській області кошти в розмірі 8135,95 грн. на користь Олександрійського міськрайонного центру зайнятості.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року провадження у справі закрито. Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим що, незаконність рішення відповідача про звільнення працівника вже встановлена у судовому порядку та крім того, адміністративними судами можуть розглядатись вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Також посилається на практику ВСУ з розгляду подібних спорів, зокрема на постанову ВСУ від 18.06.2013 року у справі за позовом Головного управління ПФУ в Чернігівській області до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування суми зайво виплаченої пенсії.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ч.1 та п.5 ч.2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, зазначивши, що позивач звернувся з позовом про стягнення шкоди. Посилається на те, що повернення виплачених коштів не є стягненням шкоди, а поверненням виплаченого забезпечення. Зазначає, що позивач є суб`єктом владних повноважень в сфері реалізації державної політики зайнятості та страхування на випадок безробіття в силу п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 та ст. 41 КАС України не перешкоджає розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року касаційну скаргу Олександрійського міськрайонного центру зайнятості щодо скасування Ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, як такої, що перешкоджає подальшому розгляду справи, задоволено; вказану ухвалу скасовано та справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Дослідивши доводи, викладені у апеляційній скарзі, матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Матеріалами справи підтверджено, що Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року ОСОБА_1 поновлена на роботі у відповідача, а саме Наказом відповідача від 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 прийнята на роботу відповідно до рішення суду. При цьому, з 14 листопада 2013 року по 07 травня 2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку центру зайнятості та одержала допомогу по безробіттю у сумі 8135,95 грн.
Згідно позову Центр зайнятості просить стягнути з роботодавця суму виплаченого забезпечення та вартості надання соціальних послуг безробітному у зв`язку з поновленням його на роботі тобто, у зв`язку з незаконним звільненням, відповідно до приписів частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Отже, позивач (суб`єкт владних повноважень) просить стягнути з відповідача (який в даних відносинах не є суб`єктом владних повноважень, оскільки виступає як роботодавець) кошти, які виплачені як допомога по безробіттю.
Таку суму суд першої інстанції визначив, як шкоду, яку роботодавець спричинив Центру зайнятості внаслідок незаконного звільнення працівника.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, такий позов є зверненням про стягнення шкоди.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України (Постанова ВСУ від 18.06.2013 року у справі за позовом Головного управління ПФУ в Чернігівській області до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування суми зайво виплаченої пенсії), адміністративними судами можуть розглядатись вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Слід зазначити, що у відповідності до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За приписами частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Пункт 5 частини 1 цієї статті визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема й спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.
Частинами 3, 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень у встановлених випадках.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанцій правильно виходив з того, що спір сторін за своєю суттю зводиться до стягнення позивачем з відповідача, як роботодавця застрахованої особи ( ОСОБА_1 ), суми виплаченої допомоги по безробіттю, тобто матеріальної шкоди.
За приписами частин 2, 3 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" роботодавець зобов`язаний:
1) під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних, зазначених у пункті 2 цієї частини, надавати посадовим особам територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки;
2) подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом
Достовірність зазначених у документах даних перевіряється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. У разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.
Згідно частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Враховуючи те, що позовні вимоги заявлено виключно про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний спір за своєї юридичною природою не є публічно-правовим, а отже й не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Крім того, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку щодо належної підсудності цієї справи згідно правил Господарського процесуального кодексу України, виходячи з того, що відповідач є юридичною особою.
Отже висновок суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 199, 200, 205, 206 КАС України,
Апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного центру зайнятості - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2014 року за позовом Олександрійського міськрайонного центру зайнятості до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про стягнення коштів залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Л.П. Туркіна