Справа № 826/26735/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркарго"

до

Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві

про

визнання неправомірною та скасування постанови від 13.11.2015 ВП № 48060597

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркарго" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірною та скасування постанови від 13.11.2015 ВП № 48060597.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач наклавши арешт на майно позивача попередньо не надав останньому в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" права визначити на яке саме майно необхідно в першу чергу звертати стягнення. Також позивач зазначив про те, що арешт відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" може бути накладений лише в межах суми стягнення, у той час, як відповідачем оскаржуваною постановою було накладено арешт на все майно позивача.

У судове засідання 24.12.2015 представник позивача не прибув, через канцелярію суду подав заяву в якій просив розглядати справу в порядку письмового провадження за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання 24.12.2015 не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

З огляду на зазначене відповідно до частини першої статті 41, частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України повне фіксування судового засідання 12.11.2015 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось та суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

08.07.2012 заступником начальника відділу Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48060597, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови № 420/13/1 виданої 25.09.2013 ІДАБК про стягнення штрафу з ТОВ "Укркарго" у розмірі 1 032 300,00 грн.

13.11.2015 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову ВП №48060597 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ТОВ "Укркарго".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркарго" не погоджуючись з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48060597 від 13.11.2015 звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 32 зазначеного Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Таким чином, законодавством передбачено, що поняття «звернення стягнення» охоплює наявність в сукупності трьох послідовних дій: арешт (опис), вилучення та примусова реалізація.

Згідно з частинами першою та другою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Отже, накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є лише дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48060597 від 13.11.2015 накладено арешт на майно позивача з метою забезпечення виконання постанови № 420/13/1 виданої 25.09.2013 ІДАБК про стягнення штрафу з ТОВ "Укркарго" у розмірі 1 032 300,00 грн.

Посилання позивача, як на обґрунтування протиправності зазначеної постанови на положення частин другої та п'ятої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не приймаються судом до уваги з огляду на те, що положеннями зазначених частин врегульовано порядок звернення стягнення на майно боржника, у той час, як накладення арешту на майно боржника є дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому, а не актом звернення стягнення на майно.

Частиною третьою статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Позивачем доказів на підтвердження факту того, що у його власності перебуває майно загальна вартість якого перевищує 1 032 300,00 грн., тобто суму стягнення в межах виконавчого провадження №48060597, суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних доказів.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про те, що у власності позивача перебуває майно вартість якого перевищує 1 032 300,00 грн., тобто суму стягнення в межах виконавчого провадження №48060597, а отже і підстави вважати, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48060597 від 13.11.2015 було накладено арешт на майно позивача вартість якого перевищує суму стягнення.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про відсутні підстав для визнання неправомірною та скасування про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48060597 від 13.11.2015

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов