Справа № 805/4197/15-а
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 р. Справа №805/4197/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Постановлена у нарадчій кімнаті

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Маслоід О.С.

при секретарі судового засідання Лопушанському Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Костянтинівської обєднаної державної податкової інспекції Головного

управління ДФС у Донецькій області

до Костянтинівського державного хімічного заводу

про стягнення заборгованості, -

за участю

представників сторін: від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Костянтинівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області (надалі позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Костянтинівського державного хімічного заводу (надалі відповідач) про стягнення заборгованості у загальній сумі 165 084,15 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та зазначив, що за відповідачем рахується вказана заборгованість, яка не сплачена до теперішнього часу.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у сумі 165 084,15 грн., щодо сплати земельного податку послався на вимоги діючого законодавства, яким його звільнено від сплати податку. Стосовно заборгованості по сплаті податку на додану вартість, зазначив, що заборгованість у сумі 35122 грн. сплачена, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідач Костянтинівський державний хімічний завод зареєстрований у якості юридичної особи 22.09.1993 року, номер запису 1 000458, ідентифікаційний код 05766362, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, знаходиться на обліку відповідача.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

П. 191.1.2 ст. 191 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) передбачено, що контролюючі органи виконують такі функції: зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Таким чином, позивач є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за визначенням та сплатою платником податків, а також повноваження на звернення до суду із позовом про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, які обслуговують такого платника податків прямо передбачено законом.

З матеріалів справи вбачається наступне.

20.07.2015 року відповідачем до позивача була подана податкова декларація з податку на додану вартість від № НОМЕР_1, якою він самостійно визначив податкове зобовязання у сумі 35 122,00 грн.

Крім цього, 30.07.2015 року відповідачем до позивача було надано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 рік, якою самостійно визначено податкове зобовязання щомісячно у розмірі 129 962,15 грн., грудень 129 962,07 грн.

Згідно декларації у платника податків виникла заборгованість за червень 2015 року, що складає 129 962,15 грн.

Позивачем було складено податкову вимогу № 53 від 29.01.2013 року на суму 891,43 грн., яку відповідач отримав 01.02.2013 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи на поштовому повідомленні.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оскарження зазначеної податкової вимоги в судовому порядку.

ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання ( пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

П. 49.1 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

На підставі п. 49.2. ст.. 49 ПК України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно зі п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

П. 38.1.ст. 38. ПК України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Таким чином, внаслідок несвоєчасної сплати податкового зобовязання з податку на додану вартість утворилась заборгованість у сумі 35 122 грн., яка підтверджується зворотнім боком облікової картки відповідача.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що ним сплачена сума заборгованості платіжним дорученням № 2578 від 24.07.2015 року, з огляду на наступне.

Згідно картки особового рахунку відповідача за ним постійно з 01.01.2015 року рахується заборгованість зі сплати податку на додану вартість. Кожна сплата відповідачем коштів зараховується позивачем у рахунок погашення податкового боргу у порядку календарної черговості згідно вимог ПК України.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості з податку на додану вартість у сумі 35 122 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

П. 38.1. ст. 38. ПК України встановлено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Таким чином, внаслідок несвоєчасної сплати податкового зобовязання зі сплати земельного податку утворилась заборгованість у сумі 129 962,15 грн., яка підтверджується зворотнім боком облікової картки відповідача.

Суд також зазначає, що Закон України від 02.09.2014 № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (надалі Закон № 1669) визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Ст.. 6 Закону № 1669 передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільнити субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Ст.. 1 Закону № 1669 визначені терміни, а саме: період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

На виконання аб. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача є м. Костянтинівка, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р входить до зазначеного переліку (п.п. 15 п. 1).

Суд зазначає, що право на звільнення від виконання своїх обов'язків надано відповідачеві саме Законом (Закон № 1669), тобто нормативним актом, що має вищу силу, відсутність механізму реалізації норм Закону № 1669, на період набрання ним чинності і до 02.12.2015 року, стосовно звільнення субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, не позбавляє позивача від виконання його норм та не дає підстав для стягнення з відповідача заборгованість зі сплати земельного податку.

Крім цього, наявність антитерористичної операції на території України закріплена діючим законодавством і є загальновідомою, відповідно згідно вимог ч. 2 ст. 72 КАС України не потребують доказуванню.

У відповідності до вимог ст.. 10 Закону України № 1669 сертифікат торгово-промислової палати є єдиним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажор), що мали місце на території проведення антитерористичної операції. У даному випадку мова йдеться про підтвердження саме таких обставин непереборної сили, а не наявності самої антитерористичної операції.

Згідно Закону субєкти господарювання звільняються від виконання своїх обовязків (від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності) та на них не розповсюджується відповідальність лише за наявності однієї підстави, а саме, їх розташування на території, де проводиться антитерористична операція.

Таким чином, стягнення з відповідача заборгованості по земельному податку з 14.04.2014 року суперечить вимогам Закону № 1669.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача податкового боргу по земельному податку у сумі 129 962,15 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, ст. 71, 162, 163, 167, 185-186, 254 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з рахунків Костянтинівського державного хімічного заводу заборгованість з податку на додану вартість у сумі 35 122,00 грн. на користь державного бюджету (код платежу 14010100) на бюджетний рахунок одержувача 0058 УДКС у м. Костянтинівка, банк ГУДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016.

В іншій частині позову відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови виготовлено у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 23.12.2015 року у присутності представників сторін.

Зазначена постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2015 року.

Суддя Маслоід О.С.