Справа № 569/11258/14-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2015 р. м. Київ К/800/5907/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року по справі № 569/11258/14-а

за позовом ОСОБА_5

до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області

про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про перерахунок пенсії.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2014 року позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області нарахувати та сплатити ОСОБА_5 пенсію починаючи з 27 червня 2013 року.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2014 року. Прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області нарахувати і сплатити ОСОБА_5 недоотриману пенсію за період з 3 вересня 2012 року по 30 березня 2014 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове - про відмову в задоволенні вимог заяви.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 досягнувши 50 річного віку звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області від 3 вересня 2013 року №506/11 позивача повідомлено про відмову в призначенні пільгової пенсії, оскільки позивачем не надано уточнюючих довідок про характер виконуваної роботи.

Вважаючи, що її права порушено, позивач звернулася до суду із позовом в якому просила, визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію без уточнюючих довідок.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 3 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2014 року, позов ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію (справа №569/12108/13-а) задоволено частково. Зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку без уточнюючих довідок.

На виконання судових рішень у справі №569/12108/13-а, Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської позивачу призначено пенсію на пільгових умовах відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 31 березня 2014 року.

Вважаючи, що таким рішенням суб'єкта владних повноважень порушено її права, ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом в якому просила зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області нарахувати та сплатити їй недоплачену пенсію за період з дня першого звернення 3 вересня 2012 року по 30 березня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги постановою від 19 вересня 2014 року та зобов'язуючи відповідача нарахувати та сплатити позивачу пенсію з 27 червня 2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача підлягає відновленню з часу звернення до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення яким зобов'язано відповідача нарахувати та сплатити позивачу недоотриману пенсію за період з 3 вересня 2012 року по 30 березня 2014 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Поновлюючи порушене право позивача на отримання пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд при розгляді справи №569/12108/13-а дійшов висновку про протиправність дій та необхідність зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської призначити таку пенсію, проте не врахував необхідності встановлення дати з якої слід поновити таке право.

Позивач з метою усунення перешкод у виконанні судового рішення та повного захисту своїх прав звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про роз'яснення постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 3 грудня 2013 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 4 лютого 2014 року у задоволенні заяви позивача про роз'яснення судового рішення було відмовлено, оскільки позивач у позові (справа №569/12108/13) не заявляла вимоги про призначення їй пільгової пенсії з конкретної дати.

Задовольняючи позовні вимоги, у справі що переглядається, суди помилково дійшли висновку про необхідність зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період що передує даті призначення пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до положень вказаних норм закону, нарахуванню та виплаті пенсії має передувати її призначення. Оскільки пенсія ОСОБА_5 призначена лише з 31 березня 2014 року то її нарахування і виплата також мають здійснюватися з цієї дати. Вчиняти такі дії до призначення пенсії орган Пенсійного фонду не має підстав.

За таких обставин суд касаційної інстанції вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області здійснити нарахування і виплату пенсії за період до фактичного призначення пенсії.

Крім того, суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію, стягнути шкоду, завдану його дією чи бездіяльністю, тощо.

Вирішуючи спір, суди не звернули увагу на те, що в даному випадку зобов'язання суб'єкта владних повноважень лише вчинити певні дії (нарахувати і виплатити кошти) без визнання дій протиправними (призначення пенсії з 31 березня 2014 року), не є захистом публічного порядку та не відновлює порушеного права у публічно-правових відносинах.

За наведених обставин, суд касаційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення цього спору є безперспективним, оскільки не забезпечує ефективного поновлення прав та інтересів фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу державної влади.

Отже, як постанова Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2014 року так і постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року, без уточнення змісту позовних вимог щодо їх відповідності пункту 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України були передчасними та постановленими без повного з'ясування всіх обставин справи та вимог позивача, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статей 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області задовольнити частково.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2014 року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2015 року скасувати, а справу № 569/11258/14-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.