Справа № 691/1090/15-а
Суддя: Савенко О. М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 691/1090/15-а
провадження № 2-а/691/47/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Городищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О. М.

при секретарі судових засідань Йосипенко І.М.

з участю :

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ремша Д.С.

представника відповідача Харенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городище матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі військового комісара підполковника ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі військового комісара підполковника ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку звернення до суду, визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи свій позов позивач посилається на те, що 21 вересня 2015 року у відділі Державної Виконавчої служби Городищенського районного управління юстиції в Черкаській області ним отримано постанову від 20 липня 2015 року №22 по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.201-1 КУпАП, про що свідчить розписка з матеріалів виконавчого провадження та заява про ознайомлення. Вважає, що десятиденний строк оскарження вказаної вище постанови пропущений з поважних причин, оскільки в тексті постанови зазначено, що 16 липня 2015 року він відмовився отримати повістку та прибути до Городищенського районного військового комісаріату, проте в цей день перебував у відрядженні в м.Черкаси, про що свідчить посвідчення про відрядження, та не міг відмовитися від отримання повістки, так як був відсутній за місцем реєстрації в період з 10 липня 2015 року по 30 липня 2015 року та тимчасово, у зв`язку з підприємницькою діяльністю, проживав у м.Черкаси. Постанова №22 від 20 липня 2015 року йому не була вручена ні особисто, ні направлялася поштою, як і не розписувався за її вручення. Звернувся до суду за захистом своїх прав.

Позивач та його представник ОСОБА_3 , позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що 07 жовтня 2015 року подав до суду заперечення, оскільки в своїх діях Городищенський районний військовий комісаріат Черкаської області керувався вимогами Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію».З метою підтримання бойової готовності Збройних Сил Україїни, що гарантувало б забезпечення національної безпеки держави, Городищенським районним військовим комісаріатом Черкаської області, спільно з органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, здійснювався призов військовозобов`язаних громадян за мобілізацією в особливий період. 16 липня 2015 року військовослужбовцями Городищенського РВК, за місцем проживання (реєстрації), позивачу ОСОБА_1 вручалася повістка з вимогою прибути 17 липня 2015 року до Городищенського РВК з направленням на проходження військово-лікарської комісії. Від отримання повістки позивач категорично відмовився. Факт відмови зареєстровано у Акті від 16 липня 2015 року, на підставі якого 17 липня 2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення та, відповідно, 20 липня 2015 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 510 грн.. Ввважає, що наявні ознаки вчинення позивачем адміністративного правопорушення, спрямованого проти встановленого порядку державного управління, передбаченого ч.1 ст.210-1 Глави 15 КУпАП та просив постанову від 20 липня 2015 року №22 залишити без змін, а адміністративну позовну заяву без задоволення.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши сторони, свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що 17 липня 2015 року ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем реєстрації в присутності членів комісії та своїх батьків, відмовився від отримання повістки, про що на місці було складено відповідний акт, свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що 17 липня 2015 ОСОБА_1 міг разом з ним перебувати в с.Білозір`я Черкаського району Черкаської області, але стверджувати ці обставини категорично він не може, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 6 КАС України, кожному гарантується в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Кожна сторона, за нормами ст.71 ч.1, ст.11 ч.1 КАС України, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288, ст.289 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства, з особливостями, встановленими цим Кодексом, та скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бут подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Згідно ч.1 ст.99, ч.1 ст.102 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, та пропущений з поважних причин процесуальних строк, встановленим законом, може бути поновлений, за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що згідно постанови №22 від 20.07.2015 року військового комісара Городищенського районного військового комісаріату підполковника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. (а.с. 6-7).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач відмовився отримати повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 з подальшим проходженням військово-лікарської комісії, отже вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, про наявність постанови військового комісара, йому стало відомо при зверненні до відділу Державної виконавчої служби Городищенського РУЮ 18 вересня 2015 року (а.с.10), та 22 вересня 2015 прийняв рішення звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.3-5), оскільки йому не було відомо про винесену у відношенні нього постанову, у зв`язку з перебуванням у м.Черкаси.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288, ст.289 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом, та скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено

Остільки відповідач, не обрав для забезпечення належного повідомлення позивача способу, який би забезпечував вручення поштової кореспонденції позивачу, то суд, вважає за необхідне, поновити строк позивачу на звернення до суду за захистом його порушених, як він вважає, прав та інтересів, надавши при цьому можливість сторонам, відповідно до ст. 71 КАС України , довести ті обставини на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, а суду, згідно ст. 86 КАС України, оцінити докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 2015 року у відношенні ОСОБА_1 складено Акт, згідно якого він відмовився від отримання повістки з вимогою прибути до Городищенського РВК 17 липня 2015 року на 09 годину 00 хвилин (а.с.29), що підтверджується рапортом старшого офіцера відділення комплектування молодшого лейтенанта ОСОБА_6 (а.с.30). На підставі Акту, у відповідності до ст.235 КУпАП, складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.210-1 КУпАП. Відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 за №30 від 01 квітня 2015 року, обов`язок по складанню протоколів про вчинення адміністративних правопорушень покладено на провідного спеціаліста командування (юриста) ОСОБА_7 (а.с.26). З протоколу №22 від 17 липня 2015 року вбачається, що його зміст відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому зазначено: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків та інші відомості необхідні для вирішення справи (а.с.31). Згідно Акту від 17 липня 2015 року, затвердженого військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , за місцем проживання позивача, а саме його батьку, було залишено копію протоколу №22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та повідомлено про його явку до Городищенського РВК для розгляду протоколу та винесення постанови в адміністративному провадженні на 20 липня 2015 року (а.с.32), про що також свідчить рапорт старшого офіцера відділення комплектування молодшого лейтенанта ОСОБА_6 про те, що батько позивача засвідчувати своїм підписом факт отримання протоколу відмовився (а.с.33). Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 20 липня 2015 року №406, позивачу вчасно було направлено постанову від 20 липня 2015 року №22 про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.34). У довідці ф.2 працівником зв`язку вказано, що адресат за зазначеною адресою не проживає (а.с.34), проте відповідно до довідки Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області від 10 вересня 2015 року №02-34/1410, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , що і не заперечив позивач та представник позивача у судовому засіданні (а.с.35). Із заяви листоноші ОСОБА_8 за міцем роботи, 23 липня 2015 року нею було доставлено рекомендований лист №406, адресований ОСОБА_1 , але не вручено по тій причині, що адресат за зазначеною на конверті адресою не проживає, а його рідні відмовилися отримувати кореспонденцію(а.с.35). Згідно довідки слідчого СВ Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області Гейко І.І. від 08 жовтня 2015 року №4941, заява військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про кримінальне правопорушення щодо виявлення в діях ОСОБА_1 ознак складу злочину, передбаченого ст.336 КК України, 08 жовтня 2015 року зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000475 та розпочато досудове розслідування (а.с.36), що також у судовому засіданні підтвердив позивач та його представник.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.235 КУпАП, військові комісаріати розглядають справи про адміністративні правопорушення про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, неявку на виклик у військовий комісаріат.

У відповідності до ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається уповноваженою на те посадовою особою.

З аналізу наведених вище норм діючого законодавства та з огляду на встановлені обставини справи, доводи представника відповідача для суду є переконливими, оскільки зі змісту постанови №22 від 20 липня 2015 року вбачається, що позивач відмовився отримати повістку та прибути до Городищенського РВК для проходження ВЛК, отже вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, остільки у відповідності до ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час. Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті. Позивач пояснив суду, що про зміну місця проживання відповідача не інформував, будучи обізнаним із тим, що перебуває на військовому обліку.

Пояснення позивача, суд , оцінює критично, доказів того, що він в період з 10 липня 2015 року до 30 липня 2015 року, тобто 20 днів тимчасово проживав в м.Черкаси, він не надав як і не надав, що попередив про ці обставини уповноважену на те посадову особу Городищенського РВК. Надані позивачем докази у виді свідчень свідка ОСОБА_5 та посвідчення про відрядження від 10.07.2015 року за своїм змістом і суттю є такими, що протирічать, з врахуванням і того, що сам позивач це визнав, пояснивши фактично відсутність факту перебування у відрядженні, а проведення в цей час ремонту причіпа і вирішення інших питань підприємницької діяльності. Крім того, суд звертає увагу, що зроблені у посвідченні про відрядження виправлення в даті початку відрядження не застережені, будучи виправленими, що викликає певний сумнів суду. Не зміг позивач і надати суду докази, які б підтверджували витрати пов`язані із відрядженням, відшкодування витрат по відрядженню у встановленому законом порядку, що поставило під сумнів достовірність самого змісту документа у виді посвідчення. Допит представника ТОВ «Щ.І.Т» для перевірки викладених ним обставин не забезпечив, як і допит листоноші ОСОБА_8 .. Щодо пояснень свідка ОСОБА_5 про те, що позивач, 17 липня 2015 року можливо перебував разом з ним в с.Білозір`я Черкаського району Черкаської області, де разом ремонтували причіп, то у судовому засіданні, встановлено, що відповідно до посвідчення про відрядження ОСОБА_1 , з 10 липня 2015 року по 30 липня 2015 року, позивач перебував саме в м.Черкаси у ТОВ «Щ.І.Т.» з метою укладення договорів та обміном досвіду, що суперечить поясненням у судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 , який так і не зміг стверджувати про такі обставини у справі (а.с.11).

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП, за якою позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності, не входить до переліку статей, що визначені у ст.258 КУпАП, за якою не складається протокол про адміністративне правопорушення, а отже дії посадової особи, яка склала протокол є правомірними та не суперечать чинному законодавсту.

Враховуючи наведене в діях позивача слід вбачати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП, і судом, під час розгляду справи, не встановлено підстав для задоволення вимоги щодо скасування постанови №22 від 20 липня 2015 року.

Згідно до вимог ст. 161 КАС України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві та, враховуючи, що відповідно до ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст.19 Конституції України, ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2, 6, 11, 69, 71, 72, 99, 161 КАС України, ст.7,ч.1 ст.210-1, 235, 245, 256, 280, 288, 289 КУпАП, -

постановив :

строк на оскарження постанови військового комісара Городищенського районного військового комісаріату Черкаської області підполковника ОСОБА_2 №22 від 20 липня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 - поновити.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі військового комісара підполковника ОСОБА_2 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Савенко