Справа № 2а/1770/2683/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/7139/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцев М.П.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.09.2012

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013

у справі № 2а/1770/2683/2012 Рівненського окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Терлич»

до Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби (МДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.09.2012, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Млинівської МДПІ Рівненської області Державної податкової служби від 04.01.2012 № в частині зобов'язання перерахувати до бюджету донараховану суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 158384,55 грн., із них 157095,28 грн. із суми орендної плати, нарахованої на користь громадянина ОСОБА_4, та 1289,27грн. - із доходу, виплаченого громадянину ОСОБА_5

У касаційній скарзі МДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подати заперечення проти касаційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі: 1) відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування ТОВ «Терлич» грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 16.12.2011 № 497/23/36921849. Згідно з цими висновками позивач порушив норми підпунктів 14.1.54, 14.1.180, 14.1.226 пункту 14.1 ст.14, підпункту 162.1.3 пункту 162.1 ст. 162, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 ст. 163, підпункту 164.2.2 пункту 164.2 ст. 164, пункту 167.1 ст. 167, підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 ст. 168, пункту 171.2 ст. 172 Податкового кодексу України (далі - ПК): внаслідок не утримання та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 201340,22 грн. у податковому обліку за 2011 рік із виплачених доходів на користь ОСОБА_4 за послуги з оренди обладнання та ОСОБА_5 за адвокатські послуги.

За наслідками перевірки МДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.01.2012 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у сумі 201340,22 грн. за основним платежем та 5444,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (оскаржується позивачем у частині 158384,55 грн., із них 157095,28 грн. донараховано із сум орендної плати, нарахованої ОСОБА_4, та 1289,27 грн. із доходу, виплаченого ОСОБА_5.).

Як встановлено у судовому процесі, позивач є податковим агентом при виплаті доходу на користь ОСОБА_4 за послуги оренди за договором оренди обладнання від 04.01.2011 № 110401 та на користь ОСОБА_5 за адвокатські послуги згідно з договором від 03.01.2011 № 03/01/11.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 ст. 168 ПК податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (підпункт 168.1.2 пункту 168.1 цієї статті.)

Згідно з підпунктом 170.1.4 пункту 170.1 ст. 170 ПК доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1 - 170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх виплати за їх рахунок.

За змістом вказаних правових норм законодавець пов'язує обов'язок сплати податковим агентом податку з доходів фізичних осіб з моментом виплати такого доходу фізичній особі.

Відповідно до Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 07.07.2011 №3609-VI стаття 168 ПК була доповнена підпунктом 168.1.5, згідно з яким якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Застосувавши наведені правові норми, суди попередніх інстанцій зробили юридично правильний висновок, що до набрання чинності Законом №3609-VI (06.08.2011) обов'язок сплати податковим агентом податку з доходів фізичних осіб виникав у момент виплати такого доходу фізичній особі, а не з моменту нарахування доходу. З 06.08.2011 встановлено новий порядок сплати податковим агентом податку з доходу фізичних осіб безвідносно до факту сплати нарахованого доходу. При цьому податковий обов'язок вважається виконаним, якщо податковий агент сплатить до бюджету суму податку з нарахованого доходу в строк, встановлений для місячного податкового періоду.

Встановивши у судовому процесі, що до 06.08.2011 позивач виплатив на користь ОСОБА_4 за договором оренди від 04.01.2011 № 110401 орендну плату у розмірі 70853,64 грн., перерахувавши до бюджету з цієї суми виплаченого доходу податок у розмірі 1001,47 грн., тоді як грошове зобов'язання з цієї суми доходу становило 11856,92 грн., а за період з 11.08.2011 по 30.09.2011 виплатив 114000,00 грн., як доход, нарахований за 1-2-й квартали 2011 року, без утримання та перерахування до бюджету податку з цієї суми, суди зробили правильний висновок про податковий обов'язок позивача сплатити до бюджету податок у сумах 10855,45 грн. та 19380,00 грн. з виплачених доходів відповідно.

Згідно з додатковою угодою № 2 від 01.07.2011 до договору оренди № 110401 від 04.01.2011 орендна плата встановлена на рівні 3000,00 грн. за місяць, акт виконаних робіт за надані послуги складається на пізніше 31.12.2011. Оскільки при донарахуванні грошового зобов'язання в сумі 157095,28 грн. контролюючий орган виходив з факту укладення договору оренди між позивачем та ОСОБА_4, факту оренди, а не з факту нарахування позивачем орендної плати за період з 06.08.2011, доводи позивача, що акт про надані послуги оренди до 30.09.2011 (кінцева дата періоду, за який проведена перевірка ТОВ «Терлич») не підписувався, а орендна плата з 06.08.2011 по 30.09.2011 не нараховувалась, не спростовані в судовому процесі.

Встановивши, що позивач утримав та перерахував до бюджету податок у сумі 3583,38 грн. за доходу, виплаченого ОСОБА_5 за адвокатські послуги в розмірі 96000,00 грн., суди зробили обґрунтований висновок про неправильне визначення контролюючим органом бази оподаткування, що призвело до помилки у визначенні суми грошового зобов'язання: фактичний обов'язок складає 12548,42 грн., а не 13837,69 грн.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції відповідають обставинам у справі, які встановлені з дотриманням норм процесуального права, та правильному застосуванню норм матеріального права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо юридичної оцінки податкового повідомлення-рішення, яке є предметом спору, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень

Відповідно до статті 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Млинівської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.09.2012 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев