Справа № 2а - 6930/09/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/21512/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року

у справі № 2а-6930/09/1470

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок»

до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року, адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» (далі - ПСП «Агрофірма «Роднічок»; позивач) до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (далі - Жовтнева МДПІ Миколаївської області ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № /0 від 06 листопада 2009 року та № /1 від 27 листопада 2009 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі Жовтнева МДПІ Миколаївської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року, якою залишено без змін постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації ПСП «Агрофірма «Роднічок» з податку на додану вартість за серпень 2009 року, за результатами якої складено акт № 1144/15-19292651 від 21 жовтня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 06 листопада 2009 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 609 154,35 грн. (580 147,00 грн. - основний платіж, 29 007,35 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, скаргу ПСП «Агрофірма «Роднічок» залишено без задоволення, а також прийнято податкове повідомлення-рішення № /1 від 27 листопада 2009 року.

Перевіркою встановлено порушення підприємством підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним неврахуванням при формуванні показника рядка 23.4 загальної декларації з податку на додану вартість за серпень 2009 року результатів документальної позапланової виїзної перевірки (оформленої актом № 592/23-19292651 від 12 червня 2009 року), відповідно до яких виявлено завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за березень 2009 року в розмірі 1 016 083,00 грн.

Зокрема, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач наголошував на безпідставності перенесення позивачем показника рядка 24 скороченої декларації з податку на додану вартість за грудень 2008 року в розмірі 1 144 109,00 грн. до рядка 8.4 загальної декларації з податку на додану вартість за січень 2009 року, що, в подальшому, призвело до завищення залишку від'ємного значення з податку на додану вартість, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, за лютий 2009 року та за березень 2009 року відповідно.

Надаючи оцінку правомірності прийняття оспорюваних актів індивідуальної дії, судові інстанції цілком обґрунтовано виходили з того, що з набранням 01 січня 2009 року чинності Законом України від 31 жовтня 2008 року № 639-VI «Про першочергові заходи щодо запобігання негативним наслідкам фінансової кризи та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 639-VI) спеціальний режим оподаткування, передбачений пунктом 11.29 статті 11 Закону № 168/97-ВР, скасовано та запроваджено замість нього інший спеціальний режим, підстави та умови якого встановлено статтею 8-1 цього Закону.

Позивач, який не відповідав вимогам, передбаченим вказаною нормою Закону № 168/97-ВР, з 01 січня 2009 року перейшов на загальний порядок сплати податку на додану вартість та 20 лютого 2009 року подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість (загальну) за січень 2009 року, в якій у рядку 8.4 «інші випадки» зазначив показник «-1 144 109,00 грн.», який перенесено з рядка 24 декларації з податку на додану вартість (скороченої) за грудень 2008 року.

Такі дії підприємства в повній мірі узгоджуються з правилами підпункту 5.13.2 пункту 5.13 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року № 166 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), відповідно до якого суми податку на додану вартість, відображені в рядку 24 податкової декларації (скороченої) сільськогосподарських підприємств (пункт 11.21 Закону № 168/97-ВР), сільськогосподарських товаровиробників (пункт 11.29 Закону № 168/97-ВР) за останній податковий період в умовах дії Закону, чинного до внесення змін Законом № 639-VI, уключаються із знаком «-» до рядка 8.4 «інші випадки» податкової декларації з податку на додану вартість, що подається після набуття чинності Законом № 639-VI.

Відмінність спеціального режиму оподаткування сільськогосподарських товаровиробників, встановленого пунктом 11.29 статті 11 Закону № 168/97-ВР, від загального полягає лише в тому, що ці підприємства не перераховують до бюджету позитивну різницю між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, а акумулюють її на власному спеціальному банківському рахунку для використання в цілях розвитку власної матеріально-технічної бази, а при від'ємній різниці між цими показниками вони не мають право на відшкодування відповідної суми з бюджету, оскільки вона враховується для визначення суми грошових коштів, що залишаються у розпорядженні сільськогосподарського товаровиробника.

При цьому приписами Закону № 168/97-ВР не заборонено перенесення залишку суми податкового кредиту із спеціальної декларації до загальної при переході платника податку на додану вартість на загальний режим оподаткування.

Як з'ясовано судами, накопичена позивачем у рядку 24 скороченої декларації з податку на додану вартість за грудень 2008 року як залишок податкового кредиту сума в розмірі 1 144 109,00 грн. обрахована стосовно того ж об'єкта оподаткування, з тієї ж бази оподаткування та за ставкою оподаткування, що і при загальній системі сплати податку на додану вартість. Правомірність декларування цієї суми ПСП «Агрофірма «Роднічок» відповідачем не заперечується.

Згідно з пунктом 5.6 Порядку в рядку 8.4 декларації (загальної) відображаються інші випадки збільшення (зменшення) податкових зобов'язань, тобто ті, які прямо не передбачені розділами декларації. Сама наявність цього рядка передбачає можливість виникнення у платників податку показників, які впливають на визначення податкових зобов'язань, але прямо не передбачені звітністю.

За правилами підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Перенесення позивачем суми в розмірі 1 144 109,00 грн. з рядка 24 скороченої декларації за грудень 2008 року до рядка 8.4 загальної декларації за січень 2009 року не суперечить наведеному законодавчому припису, оскільки з 01 січня 2009 року позивач звітує тільки шляхом подання декларації з податку на додану вартість (загальної).

При відсутності прямої законодавчої заборони щодо перенесення залишку податкового кредиту із спеціальної декларації до загальної платником податку на додану вартість, який з 01 січня 2009 року не має підстав для перебування на спеціальному режимі оподаткування, інше правозастосування не відповідало б принципу рівності в оподаткуванні.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.