Справа № 808/8252/14
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року 10:00Справа № 808/8252/14 Провадження № ДО/808/1114/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Жовтневого районного відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції

про зобовязання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Запорізького оружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жовтневого районного відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції.

В адміністративному позові позивач просить суд:

- зобовязати відповідача скасувати всі арешти, накладені на квартиру за адресою: м.Маріуполь, б-р. Шевченко, 264, кв. 131.

- зобовязати відповідача скасувати постанови від 27.01.2006 та від 20.12.2011 про накладення арештів на квартиру за адресою: м.Маріуполь, б-р. Шевченко, 264, кв. 131.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 квітня 2014 року він став власником квартири за адресою: м.Маріуполь, б-р. Шевченко, 264, кв. 131. В подальшому позивач дізнався про наявність 4 (чотирьох) накладених арештів на вищезазначену квартиру. Позивач звернувся з запитом до відповідача щодо отримання інформації про наявні арешти. На звернення надана письмова відповідь про наявність 2 (двох) арештів на квартиру, накладених 27.01.2006 та 20.12.2011, а також повідомлено, що державний виконавець не має підстав для зняття арештів, в звязку з чим, позивачу розяснено його право на звернення до суду з відповідним позовом.

Позивач в судові засідання не зявлявся, проте в позові зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вирішення питання щодо заявлених вимог залишив на розсуд суду.

Також, судом витребувана та отримана інформація з Державного реєстру прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, а саме квартири, що розташована за адресою: м.Маріуполь, б-р. Шевченко, 264, кв. 131.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи клопотання сторін про розгляд справи без їх участі (без участі їх представників), положення частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В звязку з неявкою представників сторін фіксування судового засідання не здійснювалось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено з матеріалів справи, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.05.2013 по справі №805/3863/13-а за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на обєкт житлової нерухомості, а саме квартиру, що розташована за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, бул.ШевченкаАДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12722616 від 28.04.2014), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

28 квітня 2014 року головний спеціаліст відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 направила на адресу позивача лист за вих.№/802/46-15, яким повідомила ОСОБА_1 про перенесення відомостей про заборону з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за №1284847, №2144460, №3242322, №11729113 у розділ №23 до Державного реєстру речових прав з номерами обтяження: 5499062, 5499109, 5499167, 5499218.

Позивач звернувся з заявою до відповідача про зняття арештів з квартири, на що листом від 30.07.2014 вих.№9225 його було повідомлено, що скасувати постанову про накладення арешту не виявляється можливим, у звязку з тим, що державний виконавець не має підстав для зняття арешту. Також ОСОБА_1 розяснено його право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна в порядку ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з наданою відповіддю позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до відомостей зазначених в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, станом на 06.08.2015 внесені наступні записи про обтяження квартири 131, яка знаходиться на бульварі Шевченко, 264 в м.Маріуполі Донецької області:

- запис про обтяження №5499062 від 07.09.2004; виник на підставі договору позики-іпотеки від 07.09.2004 №2901; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються (власник) ОСОБА_3;

- запис про обтяження №5499109 від 01.07.2005; виник на підставі ухвали районного суду Жовтневого району м.Маріуполя Донецької області від 25.06.2005; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються (власник) ОСОБА_3;

- запис про обтяження №5499167 від 23.05.2006; виник на підставі постанови ДВС у Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області про арешт майна від 27.01.2006 АЕ №823641; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються (власник) ОСОБА_3;

- запис про обтяження №5499218 від 17.10.2011; виник на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.09.2011 № 26881927 винесеної старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_4; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються (власник) ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 ст.316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1, 2 ст.319 та ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначалось вище, за ОСОБА_1, на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.05.2013 по справі №805/3863/13-а, зареєстровано право власності на квартиру №131, яка знаходиться на бульварі Шевченко, 264, у м.Маріуполі Донецької області, проте в повному обсязі розпоряджатись своїм майном позивач не має змоги в звязку з наявністю обтяжень на зазначеному майні.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606- XIV) цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Порядок та умови зняття арешту з майна визначений статтею 60 Закону №606- XIV.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону №606- XIV, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В даному випадку право власності за позивачем на вищезазначену квартиру визнано на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.05.2013 по справі №805/3863/13-а та зареєстровано в державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Також, вказана норма передбачає зняття арешту з майна у разі визнання права власності на майно не за боржником, а за іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що заборони та арешти на квартиру були накладені щодо іншої особи - ОСОБА_3 і до дати набуття на неї права власності ОСОБА_1

Згідно з відомостями зазначеними в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, станом на 06.08.2015 арешти з квартири зняті не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін та третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з п.7 та 9 ч.1 ст.3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що відповідачем Жовтневим районним відділом Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції двічі виносились постанови про арешт майна, а саме постанова про арешт від 27.01.2006 та від 20.09.2011 (запис про обтяження за №5499167 та за №5499218).

Інші записи про обтяження були вчинені не на підставі рішень відповідача, а отже він не має законодавчо передбачених підстав для скасування того, що не виносив (не вчиняв) та не може бути відповідачем за даними вимогами.

Таким чином, на думку суду, належним способом захисту прав позивача, буде зняття судом арештів з майна, що були накладені на підставі постанов відповідача, що потребує виходу за межі позовних вимог.

З урахуванням викладених обставин суд вважає за необхідне зняти з квартири №131, яка знаходиться на бульварі Шевченко, 264, у м.Маріуполі Донецької області арешти, що були накладені на підставі постанов відповідача про арешт від 27.01.2006 та від 20.09.2011 (запис про обтяження за №5499167 та за №5499218).

Що стосується вимог позивача зобовязати відповідача скасувати постанови від 27.01.2006 та від 20.12.2011 про накладення арештів на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. зі ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст.60 Закону №606- XIV, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Крім того пп. 4.2.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 встановлено, що у випадках, передбачених частиною пятою статті 60 Закону, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Отже, зняття обтяжень та арешту з вказаного майна є підставою для внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Таким чином, відсутня необхідність додаткового зобов'язання відповідача скасовувати постанови, а відтак, і немає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивачем не оскаржувались дії відповідача по винесенню спірних постанов. Вказані постанови виносились на підставі судового рішення в межах виконавчого провадження. Позивачем не надано жодного доказу того, що при їх винесені відповідачем порушено вимоги чинного законодавства.

Також, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які відомості щодо постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.12.2011. Отже, за вказаною постановою обтяження майна позивача не здійснювалось. Докази іншого в матеріалах справи відсутні, також відсутні відомості щодо чинності зазначеної постанови на теперішній час.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійсненні позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В звязку з тим, що при зверненні до суду позивач не сплачував судовий збір то відсутні підстави для його стягнення з відповідача в частині задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зняти арешти з нерухомого майна, а саме: квартири №131, що знаходиться на бульварі Шевченко, 264 у м.Маріуполі Донецької області, накладені постановами Жовтневого районного відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 27.01.2006 та від 20.09.2011 (запис про обтяження за №5499167 та за №5499218).

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П. Бойченко