Справа № 331/8780/15-а
Суддя: Жукова О. Є.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/162/15
Справа № 331/8780/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Жуковій О.Є.

при секретарі Пакуло В.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07.12.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив поновити йому строк звернення до суду, визнати дії відповідача щодо затвердження та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № ВП 44961373 від 20.11.2015 року незаконними , понудити відповідача поновити виконавче провадження за виконавчим листом 2а-2975 виданим Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 01.10.2014 року , визнати та призначити йому за рахунок відповідача відшкодування матеріальної в сумі 18020,00 гривень та моральної шкоди в розмірі 2000 Євро на час сплати, встановити відповідно до вимог ст. 267 КАС України судовий контроль за виконанням судового рішення .

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до першої категорії , є інвалідом 2 групи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Зпоріжжя від 22.10.2010 року було зобов»язано управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити йому нарахування та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік. На виконання вказаного рішення суду ним було отримано виконавчий лист 01 жовтня 2014 року . 20.11.2014 року ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження № 44961373 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2975/10 виданого 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя щодо зобов»язання управляння праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік.

04 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав постанову про закінчення виконавчого провадження , яка обґрунтована тим, що виконати рішення без участі боржника неможливо, і держвиконацем відповідно до вимог ч.3 ст. 75 Закону України « Про виконавче провадження» здійснені всі можливі заходи для виконання рішення суду.

Позивач вважає вказану постанову незаконною , винесену з явним перевищенням службових повноважень. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що невиконання рішення суду більше 5 років є грубим порушенням Конституції України , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок зазначених дій відповідача він зазнав матеріальної шкоди, яка складається з невиплачених йому сум за рішенням суду та витрат понесених на придбання техніки, канцелярських приладів, поїздок до судів різних інстанцій з метою захисту порушених прав на загальну суму 18020,00 гривень. Також, через невиконання рішення суду протягом 5 років , йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 Євро , що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини .

В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області позов не визнав, зазначивши, що держвиконавцем здійснені всі можливі заходи при примусовому виконанні виконання виконавчого листа № 2а-2975/10 виданого 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя , двічі накладено штраф на боржника, внесено подання про притягнення останнього до кримінальної відповідальності, а тому вважає, що постанова винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» . Також зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди необґрунтовані та не підтверджені належними доказами по справі. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району просила спір вирішити на бачення суду. Разом з тим зазначила, що управління є лише розпорядником бюджетних коштів, а тому за відсутності відповідних видатків в Жержавному бюджеті України виконати рішення суду не має можливості.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії № А № 065315 є громадянином, який постраждав внасідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 2 групи (а.с.10).

01 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про визнання дій суб»єкта владних повноважень незаконним та стягнення недоотриманої суми зщорічної допомоги на оздоровлення було видано виконавчий лист № 2а-2975/10 , щодо зобов»язання управляння праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи , відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум (а.с.29).

06.10.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, № 2а-2975/10 виданого 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя (а.с. 30).

В межах здійснення вказаного виконавчого провадження, держвиконавцем УДВС ГУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6 вчинено наступні дії: встановлено боржнику строк для самостійного виконання рішення у строк до 12.10.2014 року, однак за інформацією ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району, рішення суду неможливо виконати через відсутність відповідних видатків у Державному бюджеті ; було направлено 26.01.2015 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя подання про зміну способу та порядку виконання рішення суду; направлено боржнику 09.09.2015 року вимогу про надання документів, що підтверджують виконання рішення суду; 10.11.2015 року винесено постанову про накладення на боржника ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району штрафу в розмірі 680 гривень; 20.11.2015 року винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 1360 гривень за повторне невиконання рішення суду; 23.11.2015 року ( дату 20.11.2015 року виправлено на 23.11.2015 року) за вихідним номером 19 994-6/11 до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області направлено подання в порядку ст. 214 КПК України про внесення до ЄРДР відповідних відомостей про вчинення посадовими особами ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України (а.с. 30-31, 35-37,42-45, 47-49, 53-55,56-59).

20.11.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 44961373 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2975/10 виданого 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя на підставі ч.3 ст. 75, ч.2 ст. 89 , ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» , яка 20.11.2015 року затверджена начальником ВДВС (а.с.11-12).

Вказана постанова отримана ОСОБА_1 04.12.2015 року (а.с.12) , а отже строк її оскарження, встановлений ч.2 ст. 181 КАС України, позивачем не пропущено.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а частиною 2 цієї статті передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту виконання боржником рішення суду в справі № № 2а-2975/10 та правомірності винесення оскаржуваної постанови без вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, які передбачені ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судом встановлено, що повідомлення про вчинення кримінального правопорушення направлено 23.11.2015 року за вихідним номером 19 994-6/11 до Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області , тобто вже після винесення оскаржуваної постанови 20.11.2015 року , а згідно пояснень представника відповідача , ДВС взагалі не перевірялося, чи внесені відповідні відомості до ЄРДР та чи розпочате досудове розслідування, щоб було додатковою гарантією для захисту прав позивача вже в межах кримінального провадження .

Вказане свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п. 11. ч. 1 ст. 49 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як вказано у п. 23 рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нефедов проти України» ( заява № 30855/05 від 20 грудня 2007 року ) , Суд нагадує, що відповідно до його прецедентної практики, заявник, маючи на руках виконавчий лист, виданий на виконання остаточного рішення суду, винесеного проти державного органу, мав би бути звільнений від обов'язку ініціювати якусь процедуру щодо інших адміністративних органів з метою виконання рішення (див. справу "Васильєв проти України"( 974_104 ) (Vassiliev c. Ukraine), заява N 10232/02, пункт 30 рішення від 13 липня 2006 року).

Таким чином , тривале невиконання рішення суду на користь ОСОБА_1 є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, що ратифікована Україною 17 липня 1997 року (далі по тексту - Конвенція), та статті 1 Першого протоколу до Конвенції , а дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження у цій справі, за наявності невиконаного рішення суду , є порушенням принципу верховенства права , ст. 124 Конституції України , якою встановлено обов»язковість виконання судових рішень на всій території України.

Отже враховуючи викладене , суд приходить до висновку про те, що дії відповідача суб»єкта владних повноважень щодо закінчення виконавчого провадження є незаконними, а спірна постанова , з врахуванням вимог ст. 11 КАС України , підлягає скасуванню, оскільки за наявності не скасованої та не визнаної незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець відповідно до приписів ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» позбавлений можливості його відновити.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди , суд вважає вказані вимоги необґрунтованими , оскільки наслідком судового рішення у даній справі повинно бути поновлення виконавчого провадження , і позивач не позбавлений можливості отримати кошти нараховані боржником в сумі 4300 гривень (а.с.34), а не як зазначено ОСОБА_1 в сумі 5970 гривень, на підставі виконавчого листа .

Щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12050 гривень, які заявлені позивачем в розумінні ст. 87 КАС України , суд вважає, що позивач не може отримати відшкодування витрат пов»язаних із захистом порушеного права, якщо не доведено, що вони були дійсно понесені, були необхідними та розумними щодо розміру .

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Згідно ч. 1 зазначеної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з цієї норми, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що судом встановлено протиправність рішення відповідача про закінчення виконавчого провадження від 20.11.2015 року, вказане виконавче провадження було відкрите 06.10.2014 року, суд вважає що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди саме через незаконність дій ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області і саме через ухвалення вказаної постанови, а тому вважає , що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 Євро слід відмовити.

В даному випадку доводи позивача щодо тривалого , більше 5 років невиконання рішення суду на його користь , не є предметом вказаного позову , зокрема п. 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» ( заява № 10232/02) від 13 липня 2006 року зазначено, що виконання рішень суду, в яких відповідачем є державні органи, можливо виконати, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України, шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Українська правова система не наділяє ані суди, ані Державну виконавчу службу повноваженням скасовувати закон або примушувати державу вносити зміни до Закону «Про державний бюджет».

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю, що передбачено ч.1 ст. 267 КАС України здійснюється за ініціативою суду.

Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Таким чином, процедура судового контролю, що передбачена ч.9 ст. 267 КАСУ, може виникнути після набрання судовим рішенням законної сили та отримання виконавчого документу.

Виходячи із зазначеного, звернення позивача до суду з приводу вжиття заходів судового контролю не підлягає задоволенню, як передчасне.

Керуючись ст.ст. 8-11, 158-161, 181 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району про визнання дій неправомірними, зобов»язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо закінчення виконавчого провадження № ВП 44961373 з примусового виконання виконавчого листа № 2а-2975/10 виданого 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя щодо зобов»язання управляння праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи , відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум - незаконними.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 44961373 від 20.11.2015 року винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-2975/10 виданого 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя щодо зобов»язання управляння праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи , відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, третя особа ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради відмовити .

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції , який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає , до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення . У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя:

25.12.2015 .