Справа № 2-а-1/11
Суддя: Ковтуненко В. О.
Дата ухвалення: 2011-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2011 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя у складі: головуючого судді Ковтуненка В.О., при секретарі Дандик С.І., розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі ГУ МВС України в Донецькій області), Головного управління Міністерства з питань надзвичайних ситуацій України в Донецькій області (далі ГУ МНС України в Донецькій області), Управління Міністерства з питань надзвичайних ситуацій в місті Маріуполі Головного управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Донецькій області (далі Управління МНС в місті Маріуполі) про зобовязання скласти акт про нещасний випадок на виробництві, про визнання недійсними висновків та результатів службового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобовязання ГУ МВС України в Донецькій області скласти акт розслідування нещасного випадку, який мав місце 07 березня 1992 року в період проходження ним служби, під час виконання ним службових обовязків в пожежній частині, про визнання недійсними результатів розслідування вказаного нещасного випадку, проведеного Управлінням МНС в місті Маріуполі згідно з наказом №12 від 28.12.2002р., про визнання недійними висновків ГУ МНС України в Донецькій області, які містяться у Висновку службового розслідування про результати перевірки відомостей, які містяться в заяві ОСОБА_1, затвердженого 04.07.2003р.

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що з 1981 року працював водієм в пожежній частині СДПЧ-22 Відділу пожежної охорони Управління внутрішніх справ міста Жданова (в даний час міста Маріуполя), та був звільнений у відставку в 1998 році. 07 березня 1992 року о 08:30 годині він знаходився в депо вказаної пожежної частини, розташованої за адресою: місто Маріуполь, вулиця К.Лібкнехта, 175, та як водій 1 караулу виконував службові обовязки, а саме, здійснював перевірку автомобіля АР-2 на готовність до експлуатації. Після огляду, під час спуску з автомобіля, він затримався на одній руці та відчув біль в передпліччі. В результаті стався порив сухожилля правої руки. 07.03.1992р. о 08:40 годині був складений ОСОБА_2 про нещасний випадок на службі в пожежній охороні МСВ СРСР, який був підписаний начальником караулу ОСОБА_3 та затверджений начальником ОВПО №6 ОСОБА_4 1.1., а примірник був виданий йому на руки. Оскільки травмована рука боліла, то 09.03.1992р. він звернувся за медичною допомогою, а 10.03.1992р. був госпіталізований з діагнозом: відрив дистального сухожилля двоглавого мязу правого плеча, та йому зроблена операція, після чого він проходив лікування до 08.05.1992р. Оскільки в наслідок лікування сухожилля біцепсу приросло, але функція ліктьового суглобу повністю не відновилася в 2002 році його було направлено на ВТЕК, якою не було прийнято наданий ним ОСОБА_2, в звязку з тим, що він не до оформлений. Він звертався до відповідачів з заявами про до оформлення ОСОБА_2, але йому було відмовлено. На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково пояснив, що ОСОБА_2 заповняв власноруч начальник караулу ОСОБА_3, який встановив діагноз: розрив сухожилля правої руки, підписав ОСОБА_2 та видав йому на руки. Після травмування ОСОБА_3 відпустив його додому і в той день він не звертався за медичною допомогою. Наполягав, що він був травмований при прийомі автомобіля, який проходить шляхом його огляду, але ніхто із співробітників автомобіль йому не здавав. Зазначив, що факт його травмування бачили свідки, але вони не давали свої свідчення через побоювання негативних наслідків для себе з боку керівництва. До грудня 2002 року він акт нікому не предявляв та не звертався для його реєстрації, але керівництву був відомий випадок його травмування.

Представник ГУ МВС України в Донецькій області позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що оскільки на підставі Указу Президента України від 27.12.2003р. Державний департамент пожежної безпеки було виведено з системи МВС України та передано МНС України, яке є правонаступником щодо питань діяльності вказаного органу, то саме до його повноважень входить вирішення питання про складання акту про нещасний випадок.

Представник ГУ МНС України в Донецькій області позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що на підставі Указу Президента України від 27.12.2003р. Державний департамент пожежної безпеки було виведено з системи МВС України та передано МНС України. Під час виконання зазначеного Указу була проведена передача від МВС України до МНС України особових справ працівників, які переведені до органів, закладів, установ та підрозділів. Оскільки ОСОБА_1 було звільнено за віком у відставку наказом начальника Державної пожежної охорони УМВС України по особовому складу від 20.08.1998р. №51 л/с, ГУ МНС України в Донецькій області не є належним відповідачем у справі.

Представник Управління МНС в місті Маріуполі позовні вимоги не визнав. Не заперечував, що ОСОБА_1 проходив службу в СДПЧ-22 (самостійна державна пожежна частина) ЗДПО №6 (загін державної пожежної охорони) на посаді водія. В 2003 році Управлінню стало вперше відомо про травмування ОСОБА_1 в 1992 році. Своє звернення позивач мотивував тим, що раніше травма його не турбувала. В обґрунтування заперечень зазначив наступне: по-перше, ОСОБА_1 пропустив строки звернення до суду; по-друге, Управління МНС в місті Маріуполі не проводило службове розслідування за фактом звернення ОСОБА_1, оскільки його в 2003 році проводило обласне управління пожежної безпеки; по-третє, з матеріалів перевірки розгляду заяви ОСОБА_1 слідує, що 07.03.1992р. він виробничу травму не отримував, оскільки не працював; в-четвертих, до 2003 року органи державної пожежної охорони входили до складу МВС України, тобто ОСОБА_1 в 1998 році звільнився у відставку з органів МВС України, а відповідно не проходив службу в МНС України, в звязку з чим позовні вимоги до органів МНС заявлені необгрунтовано.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що в 1992 році проходив службу на посаді начальника загону №6 пожежної охорони в місті Маріуполі, де проходив службу ОСОБА_1, який був водієм пожежного автомобіля. Від чергового караулу йому стало відомо, що при зміні караулу ОСОБА_1 приймав техніку та послизнувся на сходах пожежного автомобіля та пошкодив сухожилля. Акт про нещасний випадок складався і в ньому наявний його підпис, але з невідомих причин він не посвідчений печаткою. Інші обставини він не памятає через тривалий проміжок часу, а саме, щодо порядку складання актів про нещасні випадки та їх реєстрацію, про необхідність медичного висновку для підтвердження діагнозу і т.і.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що в 1992 році проходив службу на посаді начальника караулу СДПЧ-22 та був безпосереднім керівником водія ОСОБА_1 Приблизно у 1991 році при перевірці автомобіля ОСОБА_1 зірвався та порвав мяз. Діючи на підставі Статуту він склав акт та передав його керівництву, після чого ОСОБА_1 відпустили додому, а через деякий час він знаходився у лікарні. Підтвердив правильність відомостей, які викладені в акті. За відсутності медичних документів він самостійно поставив ОСОБА_1 діагноз: розрив сухожилля правої руки, але йому невідомо різниця термінів «мяз» та «сухожилля». Йому невідомі нормативні документи, які регламентують порядок складання та реєстрації актів про нещасні випадки. Вважає, що акт повинен складатися невідкладно, без отримання пояснень свідків та медичних документів. Наполягав на складанні акту власноруч, але потім відмовився, та зазначив, що тільки підписав його.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працював разом з ОСОБА_1 в одному караулі. Він особисто не бачив обставини травмування ОСОБА_1 в 1992 році під час прийому караулу, але той скаржився на біль в руці через те, що під час спуску з автомобіля зачепився рукою і повис, після чого він і ОСОБА_1 пішли до начальника караулу ОСОБА_3, який склав акт та відпустив його додому. Медичний огляд вони проходили кожний рік.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_5, зазначивши, що 07.03.1992р. ОСОБА_1 зірвався з автомобіля, після чого його відправили додому, а пізніше у лікарню де зробили операцію. З слів ОСОБА_5 йому відомо, що ОСОБА_3 складав акт.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 з 03 червня 1981 року по 01.02.1992р. працював водієм, а з 01 лютого 1992 року по 01 вересня 1998 року старшим інструктором по водінню пожежної машини СДПЧ-22 відділу пожежної охорони Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області.

Згідно з випискою з Наказу №51 л/с від 20.08.1998р. Управління державної пожежної охорони УМВС України в Донецькій області, відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України, звільнено з ОВС за ст.65 п.А, за віком у відставку ОСОБА_1 командира відділення - водія СДПЧ ОДПО-6 УДПО з 01.09.1998р.

ОСОБА_1 надав суду ОСОБА_2 про нещасний випадок на службі в пожежній частині Міністерства Внутрішніх справ СРСР, який містить наступні відомості та реквізити.

07 березня 1992 року о 08:30 годині в депо на території пожежної частини СВПЧ-22, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця К.Лібкнехта, 175, стався нещасний випадок з водієм 1 караулу ОСОБА_1, який при прийомі автомобіля НР-2 /131/ проводив його перевірку і під час спуску затримався на одній руці та відчув біль передпліччі. Причиною нещасного випадку є необережність під час спуску з пожежного автомобіля. Розрив сухожилля правої руки.

Зазначено, що вказаний акт складено 07 березня 1992 року о 08:40 годині начальником караулу ОСОБА_3 та затверджено начальником ОВПО №6 УПО УМВС Донецької області ОСОБА_4 без зазначення дати.

Згідно з виписним епікризом 10 березня 1992 року ОСОБА_1 поступив до травматологічного відділення Лікарні швидкої медичної допомоги міста Маріуполя з діагнозом: відрив дистального сухожилля двоглавого мязу правого плеча. 11.03.1992р. проведена операція: фіксація дистального сухожилля двоглавого мязу правого плеча. 25.03.1992р. виписаний в задовільному стані на амбулаторне лікування.

Згідно з Направленням на ВТЕК від 03 грудня 2002 року ОСОБА_1 направлений для огляду з приводу травми на роботі 07.03.1992р. з діагнозом: відрив дистального сухожилля двоглавого мязу правого плеча. Лікування оперативне, рана загоїлася, сухожилля біцепсу приросло, але функція ліктьового суглобу повністю не відновлена.

27.12.2002р. ОСОБА_1 звернувся до начальника ОВПО №6 УПО УМВС Донецької області ОСОБА_7 з заявою про дооформления ОСОБА_2 про нещасний випадок на службі, який мав місце 07.03.1992р. о 08:30 годині, який було складено та видано йому за підписом начальника відділу та начальника караулу.

Наказом №112 від 28.12.2002р. Начальник ОВПО №6 УПО УМВС Донецької області ОСОБА_7 створив комісію по розслідуванню нещасного випадку, Головою якої призначено ОСОБА_8 Комісії доручено провести службове розслідування факту отримання травми колишнім співробітником СГПЧ-22 ОДПО-6 водієм ОСОБА_1 в період несення служби 07.03.1992р.

Згідно з відповіддю від 19.03.2003р., наданою В.о. начальника 6-го Загону державної пожежної охорони Управління пожежної безпеки в Донецькій області ОСОБА_8, який розташований за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця К.Лібкнехта, 175, ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви від 27.12.2002р. про оформлення акту про нещасний випадок, який мав місце під час несення служби 07.03.1992р.

В ході службового розслідування були опитані співробітники караулу СГПЧ-22, які чергували 07.03.1992р., але дані про отримання травми ОСОБА_1 за зазначених ним обставинами, відсутні. В наряді на службу чергового караулу відсутні записи про отримання травми, про надання медичної допомоги та направлення до лікувального закладу. Дата звернення за медичною допомогою не відповідає даті отримання травми 07.03.1992р. Колишній начальник караулу ОСОБА_3 пояснив, що 07.03.1992р. ОСОБА_1 був відсутній на чергуванні, оскільки лікував травми, отримані в 1991 році під час ДТП. ОСОБА_2 про отримання травми не затверджено гербовою печаткою та не зареєстровано в журналі нещасних випадків виробничого характеру з співробітниками пожежної охорони.

На підставі викладеного керівництво ЗДПО-6 не може видати відповідний документ про отримання травми ОСОБА_1 під час несення служби 07.03.1992р.

Згідно з Висновком службового розслідування по перевірці заяви ОСОБА_1, складеного Управлінням пожежної безпеки в Донецькій області ДДПБ МНС України та затвердженого його керівником 04.07.2003р., відомості про отримання травми ОСОБА_1 в період несення служби 07.03.1992р. не підтверджені через відсутність відповідних підстав.

У Висновку зазначено, що 27.12.2002р. колишній командир відділення - водій СДПЧ УДПО ОСОБА_1 звернувся до начальника ОВПО №6 УПО УМВС Донецької області ОСОБА_7 з заявою про до оформлення ОСОБА_2 про нещасний випадок на службі в пожежній охороні МВС СРСР, складений 07.03.1992р.

В ОСОБА_2, який підписаний начальником караулу ОСОБА_3 та затверджено начальником ОВПО №6 Сидеренко 1.1., зазначено, що 07 березня 1992 року під час прийому та здачі чергування з 08:00 години ОСОБА_1 при прийомі автомобіля НР-2 /131/ проводив його перевірку і під час спуску затримався на одній руці та відчув біль передпліччі.

У вказаному ОСОБА_2 відсутні підписи начальника частини та бухгалтера загону, відсутні відомості щодо діагнозу за лікарняним листом, час звільнення від роботи, кількість днів непрацездатності.

Опитані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що в 1991 році ОСОБА_1 потрапив в ДТП, де отримав тілесні ушкодження, в звязку з чим тривалий час знаходився на лікуванні. З метою не визнання ОСОБА_1 не придатним до служби, керівництво дозволило йому виходити на роботу, але фактично роботу за нього виконували вільні від служби водії. У звязку з викладеним 07.03.1992р. ОСОБА_1 на чергування не заступав, а автомобіль АР-2 прийняв водій ОСОБА_9, про що розписався у книзі нарядів на службу. ОСОБА_3 пояснив, що підписав акт травмування, як безпосередній керівник ОСОБА_1, але вказаний акт не був підписаний членами комісії, яка повинна була розслідувати обставини травмування, а також не був затверджений керівництвом. Вказаний акт не був оформлений неналежним чином, оскільки виробничої травми не було, в звязку з тим, що ОСОБА_1 07.03.1992р. не знаходився шр добовому чергуванні.

Для отримання лікарняного листу в поліклініці Маріупольського МУ УМВС ОСОБА_1 було необхідно надати акт про виробничій травматизм, який на його прохання підписали ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно з поясненнями співробітників СДПЧ-22 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, ОСОБА_14, вони 07.03.1992р. заступали на добове чергування, факт отримання травми ОСОБА_1, а також його госпіталізацію не підтвердили.

Згідно з книгою нарядів на службу СВПЧ-22 ОВПО №6 міста Маріуполя в наряді на службу с 08:00 години 07 березня 1992 року по 08:00 години 08 березня 1992 року про прийом автомобіля АР-2 наявний підпис ОСОБА_9, який в той же день прийняв автомобіль ПНС-110.

В журналі реєстрації нещасних випадків виробничого характеру Управління пожежної безпеки в Донецькій області за обліком не зареєстрований нещасний випадок с колишнім співробітником СВПЧ-22 ОВПО №6 міста Маріуполя ОСОБА_1

Згідно з інформацією травматологічного відділення Лікарні швидкої медичної допомоги міста Маріуполя від 21.03.2003р. ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.03.1992р. по 25.03.1992р. з діагнозом: відрив дистального сухожилля двоглавого мязу правого плеча. Зі слів хворого: 07.03.1992р. на роботі пригнув з автомобіля та відчув гострий біль в правому плечовому суглобі. Знаходився на лікуванні в поліклініці Маріупольського МУ УМВС та на підставі направлення від 09.03.1992р. госпіталізований.

Згідно з інформацією лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 24.06.2003р. колишній співробітник СВПЧ-22 ОВПО-6 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 09 березня 1992 року по 07 травня 1992 року з діагнозом: розрив двоглавого мязу правого плеча, травма побутова.

14.07.2004р. ГУ МНС України в Донецькій області направило ОСОБА_1 копію висновку службового розслідування з перевірки відомостей, викладених у заяві про нещасний випадок.

Згідно з відповіддю від 14.03.2006р., наданою начальником Управління МНС в місті Маріуполі ГУ МНС України в Донецькій області ОСОБА_15, ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви від 27.02.2006р. по факту отримання травми 07.03.1992р.

Зазначено, що раніше було проведено службове розслідування (Висновок від 04 липня 2003 року), по результатам якого виявлено, що ОСОБА_1 отримав травму у вільний від несення служби час. Це підтверджено наступним:

В поясненнях колишнього начальника караулу ОСОБА_3 вказано, що 07.03.1992р. він чергував, але ОСОБА_1 був відсутній, у звязку з лікування наслідків трав, отриманих під час ДТП, яке сталося з ним на особистому транспорті.

У книжці нарядів про прийом АР-2 07.03.1992р. відсутній підпис ОСОБА_1, а замість нього стоїть підпис ОСОБА_9

У поясненнях співробітників караулу СДПЧ-22, які чергували 07.03.1992р. відсутні показання про травмування ОСОБА_1

ОСОБА_2 про отримання травми не затверджено гербовою печаткою та не зареєстровано в журналі нещасних випадків виробничого характеру з співробітниками пожежної охорони.

В звязку з тим, що службове розслідування було проведено в повному обсязі з дотримання вимог діючого законодавства, не має підстав для проведення нового службового розслідування по фату отримання ОСОБА_1 травми.

Згідно з Посвідченням серії Б №153602 виданого УМВС України в Донецькій області 01.05.2003р. ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи довічно.

Згідно з Витягом акту огляду №142060 виданим МСЕК 21.04.2003р. ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності з причини захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, безстроково.

Відповідно до вимог ст.71 КАС України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Згідно з вимогами ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

На підставі ст.22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, яке затверджується Кабінетом міністрів України за погодженням з всеукраїнськими обєднаннями профспілок.

Згідно з законодавством України станом на березень 1992 року органи державної пожежної охорони входили до складу Міністерства внутрішніх справ України.

Станом на березень 1992 року порядок розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві регламентувався «Положенням про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві» (далі Положення), затвердженим Постановою Президії ВЦСПС та Державного комітету СРСР по нагляду за безпечним веденням робіт в промисловості та атомній енергетиці від 17.08.1989р. №8-12, яке скасувало Постанову від 13.08.1982р. №11-6 «Про затвердження Положення ...»

«Положенням ...» (в редакції 1989 року) передбачено, що розслідуванню та обліку підлягають нещасні випадки: травми ..., при виконанні трудових обовязків ..., які викликали втрату у робітника працездатності не менше одного дня ... відповідно до медичного висновку, оформляється актом форми Н-1. Адміністрація підприємства зобовязана видати потерпілому ... акт форми Н-1 ... не пізніше трьох днів з часу закінчення по ньому розслідування. Відповідальність за правильне та своєчасне розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, складання актів форми Н-1 ... несе керівник підприємства. Про кожний нещасний випадок на виробництві потерпілий або очевидець зобовязані повідомити безпосередньому керівнику, який зобовязаний терміново організувати надання медичної допомоги, повідомити про випадок керівника підрозділу, зберігати до початку роботи комісії стан на робочому місці, який він був на час пригоди. Медичний заклад протягом доби інформує керівництво підприємства про кожний нещасний випадок з працівниками, які звернулися за допомогою. Комісія, за участю працівників підприємства, зобовязана протягом трьох діб провести розслідування обставин та причин нещасного випадку, виявити та опитати потерпілого та свідків, скласти акт форми Н-1 в чотирьох примірниках та зареєструвати нещасний випадок на підприємстві в журналі. Керівник підприємства затверджує чотири примірники акту форми Н-1 та направляє їх потерпілому та певним посадовим особам підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України «Про пожежну безпеку» від 17.12.1993р. (з змінами) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного особі рядового чи начальницького складу державної пожежної охорони під час виконання службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, пов'язаного з виконанням службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З 01.01.1994р. порядок розслідування нещасних випадків на виробництві було регламентовано «Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях», яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року №623.

Дія цього Положення не поширюється на осіб, які працюють або проходять службу та з якими не укладаються трудові договори на підвідомчих підприємствах і у військових частинах, підрозділах ... МВС. Порядок розслідування та облік нещасних випадків встановлюється зазначеними органами за погодженням з Держнаглядохоронпраці.

З 21.08.2001р. діяло «Положенням про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094.

У Положенні зазначено, що ... МВС, ... МНС встановлюють за погодженням з Держнаглядохоронпраці порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків ...щодо осіб, які не перебувають з ними у трудових відносинах.

Наказом МВС України від 27.12.2002р. №1346 затверджений «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України». Вказаний порядок розроблено згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1094.

З 25.08.2004р. діє «Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112.

Відповідно до Указу Президента України від 27.01.2003р. №47/2003 «Про заходи щодо вдосконалення державного управління у сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій» зі складу Міністерства внутрішній справ виведено Державний департамент пожежної безпеки та передано Міністерству України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Наказом МНС України від 18.08.2006р. №540 затверджена «Інструкція про порядок розслідування, ведення обліку нещасних випадків в органах і підрозділах Міністерства України з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи».

Зазначеної Інструкцією, яка в цілому відтворює положення «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків ...» від 25.08.2004р., передбачені особливі найменування актів про нещасні випадки, які містять особливі положення з урахування специфіки діяльності підрозділів.

Вирішуючи справу суд враховує наступні обставини.

09 березня 1992 року співробітник СДПЧ ОДПО-6 УДПО Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою та йому було встановлено діагноз: відрив дистального сухожилля двоглавого мязу правого плеча, після чого він проходив лікування до 07 травня 1992 року.

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_2 про нещасний випадок на службі в пожежній охороні МВС СРСР, містить відомості, що 07 березня 1992 року о 08:30 годині в депо на території пожежної частини СВПЧ-22, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця К.Лібкнехта, 175, стався нещасний випадок з водієм 1 караулу ОСОБА_1, який при прийомі автомобіля НР-2 /131/ проводив його перевірку і під час спуску затримався на одній руці та відчув біль передпліччі. Причиною нещасного випадку є необережність під час спуску з пожежного автомобіля. Розрив сухожилля правої руки. Зазначено, що вказаний акт складено 07 березня 1992 року о 08:40 годині начальником караулу ОСОБА_3 1.Л. та затверджено начальником ОВПО №6 УПО УМВС Донецької області ОСОБА_4 1.1, без зазначення дати.

Вказаний акт за змістом та формою не відповідає вимогам нормативного акту, який діяв на вказану дату та регламентував порядок розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві, а саме вимогам «Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві» (далі Положення), затвердженим Постановою Президії ВЦСПС та Державного комітету СРСР по нагляду за безпечним веденням робіт в промисловості та атомній енергетиці від 17.08.1989р. №8-12.

Так, за формою ОСОБА_2 співпадає з формою, встановленою Постановою від 13.08.1982р. №11-6 «Про затвердження Положення ...», яку скасувала вищевказана Постанова від 17.08.1989р.

Також, комісія для розслідування не створювалася, розслідування не проводилося, акт складено некомпетентною особою у невстановленій формі, нещасний випадок не зареєстровано.

Акт містить відомості про діагноз травми, який встановлено некомпетентною особою за два дні до звернення за медичною допомогою, та без отримання медичного висновку. Відсутні дані на підставі чого ОСОБА_1 було звільнено від роботи.

Після звільнення в 1998 році ОСОБА_1 тільки в грудні 2002 року вперше звернувся до відповідачів з заявою про дооформления акту про нещасний випадок.

За зверненням ОСОБА_1 Управлінням МНС в місті Маріуполі була проведена перевірка в січні- березні 2003 року та в задоволенні заяви відмовлено.

ТУ МНС України в Донецькій області в липні 2003 року проведено службове розслідування по перевірці відомостей, викладених в зверненні ОСОБА_1, згідно з висновками якого, відомості травмування заявника 07.03.1992р. в період проходження служби, не підтвердилися.

Суд вважає, що обєктивні докази травмування ОСОБА_1 на службі 07.03.1992р., а також докази підтвердження будь-яких обставин за якими він отримав травму, відсутні.

Пояснення свідків, як на користь позивача, так і проти нього, не спростовуються іншими документальними доказами, в яких не було зафіксовано обставини травмування.

Таким чином вимога про визнання недійсними результатів розслідування вказаного нещасного випадку, проведеного Управлінням МНС в місті Маріуполі згідно з наказом №12 від 28.12.2002р., про визнання недійними висновків ГУ МНС України в Донецькій області, які містяться у Висновку службового розслідування про результати перевірки відомостей, які містяться в заяві ОСОБА_1, затвердженого 04.07.2003р. задоволенню не підлягає, оскільки під час перевірок не було встановлено факту травмування ОСОБА_1 07.03.1992р. під час несення служби.

З огляду на викладене суд вважає, що вимога позивача про зобовязання складання акту розслідування нещасного випадку задоволенню не підлягає.

Крім того, суд вважає, що посилання позивача на «Положення про порядок і умови державного обовязкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1991р. №59, суперечить вимогам законодавства, оскільки вказаний нормативний акт втратив чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007р., якою затверджено «Порядок та умови виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції».

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті, то питання щодо застосування щодо застосування строку позовної давності судом не вирішується.

Керуючись Законом України «Про охорону праці», Кодексом законів про пращо України, постановами Пленуму Верховного Суду України, ст.10, ст.69 - ст.71, ст.99, ст.158 - ст.163, ст.167 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Міністерства з питань надзвичайних ситуацій України в Донецькій області, Управління Міністерства з питань надзвичайних ситуацій в місті Маріуполі Головного управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Донецькій області про зобовязання скласти акт про нещасний випадок на виробництві, про визнання недійсними висновків та результатів службового розслідування, відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-дений строк з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Ковтуненко