Справа № 805/4893/15-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 р. Справа № 805/4893/15-а

приміщення суду за адресою: 84112, м. Словянськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття: 16:00

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., суддів Тарасенка І.М., Голошивця І.О., при секретареві судового засідання Филиппенко М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 26.10.2015 №3429-о про звільнення, поновлення на посаді та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 з посади начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та податкової міліції, з постановкою на військовий облік, поновлення на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та податкової міліції та зобовязання Головного управління ДФС у Донецькій області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по час поновлення на службі.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в органах податкової міліції. Наказом Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о позивач звільнений з займаної посади та податкової міліції з підстав встановлених Законом України «Про очищення влади». Позивач вважає, що звільнення відбулося без встановлення вини у вчинених діянь, передбачених ч. 2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади». З 2008 року ОСОБА_1 працював на різних посадах в податковій міліції ДПА у Донецькій області та ДПА у Луганській області, разом з тим до призначення на деякі посади позивач виконував обовязки керівників. Виконання обовязків не можна ототожнювати із займанням керівної посади. Після набрання чинності Закону України «Про очищення влади» позивача призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління ДФС у Донецькій області, який здійснює координацію діяльності підрозділів податкової міліції, при цьому стосовно позивача вже проводилася спеціальна перевірка компетентними органами, висновки якої стали підставою для його призначення саме новим керівництвом Держави.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що за дорученням Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 року створена спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України. За наслідками роботи складений Звіт про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015 та п. 6 витягу з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року. Перевіркою виявлено осіб, до яких в порушення вимог Закону України «Про очищення влади» не було застосовано передбачену частиною третьою статті 1 Закону заборону. Так, встановлено, що ОСОБА_1 в період з січня 2012 по травень 2013 обіймав посаду першого заступника голови ДПС начальника управління податкової міліції ДПС у Луганській області та в період з червня 2013 по квітень 2014 обіймав посаду заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Луганській області. Зазначені обставини свідчать про те, що позивач підпадає під критерії здійснення очищення влади (люстрації) встановлені пунктом 8 частини 1 та пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади». Таким чином, наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о про звільнення полковника податкової міліції ОСОБА_1 прийнятий з дотриманням норм Закону. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, згідно Звіту про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади» спільна робоча група з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України у період з 29.09.2015 по 08.10.2015 провела перевірку виконання Державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади», встановлено 39 осіб, на яких поширюється визначені Законом критерії, серед яких, ОСОБА_1.

Як вбачається із витягу з протоколу №116 засідання Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року інформацію Мінюсту про результати проведення перевірки стану виконання посадовими особами ДФС вимог Закону України «Про очищення влади» взяли до відома. Голові ДФС ОСОБА_2 надано доручення щодо забезпечення виконання Закону України «Про очищення влади» в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб стосовно посадових осіб ДФС, до яких застосовуються заборони, визначені цим Законом.

Наказом Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади» звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік, полковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-082206) начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Листом від 08.12.2015 №216/05-99-04-02 Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області повідомило суд про те, що особова справа ОСОБА_1 після його призначення до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області не надходила.

Відповідно до довідки від 02.12.2015 ОСОБА_1 в період з січня 2012 по травень 2013 обіймав посаду першого заступника голови ДПС начальника управління податкової міліції ДПС у Луганській області та в період з червня 2013 по квітень 2014 обіймав посаду заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Луганській області.

Наказом Державної податкової служби України №200-о від 01.02.2012 ОСОБА_1 призначений на посаду першого заступника голови начальника управління податкової міліції ДПС у Луганській області з 31.01.2012 року.

Наказом Міністерства доходів і зборів №275-о від 08.05.2013 позивача призначено виконуючим обовязки заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Луганській області.

Відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів №1281-о від 10.06.2013 ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Мін доходів у Луганській області.

За наказом Державної фіскальної України №1334-о від 11.02.2014 позивач призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління ДФС у Донецької області, який здійснює координацію діяльності підрозділів податкової міліції.

За відомостями Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 за результатами перевірки встановлено, що він підпадає під критерії здійснення очищення влади (люстрації) передбачені пунктом 8 частини 1 та пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади». Час протягом якого на особу поширюється заборона, передбачена Законом України «Про очищення влади» - 10 років.

Закон України «Про очищення влади» (далі Закон) визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, серед іншого, керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Як встановлено ч. 2 ст. 1 Закону, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Аналізуючи зазначену норму закону суд дійшов висновку, що очищення влади (люстрація) застосовується до осіб, які брали участь в управлінні державними справами своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 повинен застосовуватися принцип індивідуальної вини.

Також, на необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів наголошується й у Резолюції Парламентської асамблеї ОСОБА_2 Європи від 27 червня 1996 року № 1096 «Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем». Зокрема, у ній зазначено, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена в кожному конкретному випадку, а особі, яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду (пункти 12, 13).

Установлені зазначеною Резолюцією № 1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14 лютого 2006 року в справі «Турек проти Словаччини», від 24 квітня 2007 року в справі «Матиєк проти Польщі», від 17 липня 2007 року в справі «Бобек проти Польщі», від 15 січня 2008 року в справі «Любох проти Польщі»).

Так, у рішенні «Любох проти Польщі» ЄСПЛ наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такою гарантією передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

Необхідність доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, європейськими стандартами визначено як один із ключових критеріїв, що стосуються процедури люстрації, на чому наголошує Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у висновку від 1415 грудня 2012 року № CDL-AD(2012)028 щодо «Закону про люстрацію» колишньої югославської республіки Македонія (пункт 7).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Державною фіскальною службою України при винесені наказу від 26.10.2015 №3429-о «Про звільнення ОСОБА_1Ф.» не дотримано принципів, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) субєктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року «Брумареску проти Румунії» (пункт 61).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Згідно п.п. 1 п. 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

За пунктом 1 Перехідних та Прикінцевих положень Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. 15 жовтня 2014 Закон опубліковано в офіційному виданні «Голос України» №198.

Як вбачається із довідки від 02.12.2015, після набрання чинності Закон України «Про очищення влади», ОСОБА_1 у листопаді 2014 призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Донецькій області, з грудня 2014 по жовтень 2015 - начальник слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Донецькій області та в.о. першого заступника начальника Головного управління ДФС у Донецькій області.

З січня 2012 ОСОБА_1 обіймає посади заступника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в областях.

Таким чином, позивач повинен був звільнений відповідно до п.п. 1 п. 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» протягом десяти днів з дня набрання чинності Законом. Однак, відповідачами не дотримано вказаного терміну, а навпаки призначено на керівну посаду у територіальному податковому органі. Тобто, разом із недотриманням строків звільнення відповідачами порушено принцип правової визначеності.

За таких обставин, спірний наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о «Про звільнення ОСОБА_1Ф.» є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, та позивач підлягає поновленню на службі податкової міліції на попередній посаді.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по час поновлення на посаді, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки, виданої Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області від 08.12.2015 року №582/05-99-05-02-131, становить 701,93 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 27 жовтня 2015 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 21 грудня 2015 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) з врахуванням ОСОБА_4 України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», складає 40 робочих днів.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2015 року по 21 грудня 2015 року (включно) з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає виплаті 28 077, 20 грн. (701, 93 грн. * 40 робочих днів) .

Повний текст постанови виготовлений 25 грудня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 8 - 11, 94, 99, 158-163, 185, 186 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3429-о «Про звільнення ОСОБА_1Ф.».

Поновити на службі податкової міліції полковника ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної Фіскальної Служби у Донецькій області з 27 жовтня 2015 року.

Стягнути з Головного управління Державної Фіскальної Служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28 077 (двадцять вісім тисяч сімдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова в частині поновлення на службі податкової міліції полковника ОСОБА_1 на посаді начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної Фіскальної Служби у Донецькій області та в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 14 740 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок) грн. 53 коп. підлягає негайному виконанню.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Дмитрієв В.С.

Судді І.М. Тарасенко

ОСОБА_5