Справа № 816/2487/15
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/2487/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Скорика С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справі за адміністративним позовом

позивача ОСОБА_1
до відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці
про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, визнання протиправними наказів

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2015 року на адресу Полтавського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, згідно з яким (у редакції заяви про уточнення позову від 28.12.2015) позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 (С-616179) з займаної посади начальника лінійного відділу на ст. Кременчук та виведення ОСОБА_1 (С-616179) в розпорядження з 20 жовтня по 03 листопада 2014 року;

- частково визнати протиправними накази Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці №192о/с від 18.12.2014, №20о/с від 03.02.2015, №89о/с від 12.05.2015 в частині того, що ОСОБА_1 перебуває у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці;

- визнати протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці в частині безпідставного зменшення премії ОСОБА_1 (С-616179) за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року на підставі наказів №125 від 13.08.2014, №143 о/с від 15.09.2014, №161 о/с від 10.10.2014, №172 від 13.11.2014, №186 о/с від 11.12.2014, відповідно, та позбавлення премій ОСОБА_1 за грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року;

- стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 невиплачену різницю премій за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року та невиплачені премії за грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року в розмірі 19870,64 грн;

- зобовязати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці внести зміни у грошовий атестат №30 від 19.02.2015 в частині визначення сум для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні та призначення пенсії.

Позивач вважає наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 протиправним, оскільки його видано без отримання висновків військово-лікувальної комісії щодо стану здоровя позивача. Крім того, позивач зазначив, що всупереч наказу Міністерства внутрішніх справ України №499 від 31.12.2007 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ" відповідачем зменшено розмір грошового забезпечення позивача за час його перебування на лікуванні. Позивач зауважив, що до його відома накази про зменшення та позбавлення премії не доводились та під розписку не вручались. Інші вимоги є похідними від зазначених.

При цьому, позивач зазначив, що був ознайомлений з наказом від 22.10.2014 №165 о/с при розгляді іншої справи № 816/1128/15-а, а саме: після надання відповідачем копії наказу позивачу на його запит від 03.04.2015, який було отримано 10.04.2015.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані статтею 99 КАС України.

Так, частиною першою вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк..

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 КАС України).

При цьому, складовими елементами правового статусу осіб публічної служби є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Враховуючи наведене та беручи до уваги, що вказаний спір відноситься до справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби, до спірних правовідносин повинен застосовуватись спеціальний строк звернення з адміністративний позовом, що передбачений частиною третьою статті 99 КАС України, тобто місячний строк.

Водночас, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" №2 від 06.03.2008, зокрема, при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

З огляду на викладене, саме з моменту отримання витягу зі спірного наказу від 22.10.2014 №165 о/с, а саме: 10.04.2015 позивач мав право реалізувати своє право на судовий захист у встановлений тримісячний строк.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом 30.06.2015 згідно зі штемпелем на поштовому конверті, тобто у межах тримісячного строку.

У судовому засіданні позивач уточнені вимоги позовної заяви підтримав, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов /а.с.84-87/.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Управління МВС України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 (С-616179) з займаної посади начальника лінійного відділу на ст. Кременчук та виведення ОСОБА_1 (С-616179) в розпорядження з 20 жовтня по 03 листопада 2014 року; часткового визнання протиправними накази Управління МВС України на Південній залізниці №192о/с від 18.12.2014, №20о/с від 03.02.2015, №89о/с від 12.05.2015 в частині того, що ОСОБА_1 перебуває у розпорядженні Управління МВС України на Південній залізниці суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що з 20.06.1990 по 03.02.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується копіями трудової книжки та послужного списку /а.с. 10-11, 168/.

У період з 12 червня по 20 серпня 2014 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копіями відповідних листків непрацездатності /а.с. 12-14/.

Наказом УМВС України на Південній залізниці від 10.09.2014 №24 підполковнику міліції ОСОБА_1 (С-616179), начальнику лінійного відділу на ст. Кременчук надано чергову відпустку з 21.08.2014 по 07.10.2014 /а.с. 18/.

21 серпня 2014 року ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у звязку з погіршенням стану здоровя, що не дозволяє в повному обсязі виконувати функціональні обовязки. У рапорті ОСОБА_1 просив перед звільненням направити його на медичне обстеження ВЛК УМВС України в Полтавській області /а.с. 163/.

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 21.08.2014 наказом МВС України від 20.10.2014 №2141 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 (С-61679) звільнено за пунктом 45 "в" (за особистим проханням) з посади начальника лінійного відділу на станції Кременчук Управління МВС України на Південній залізниці /а.с. 164/.

Наказом УМВС України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 відповідно до пункту 40 "в" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, на підставі наказу МВС України №2141 о/с від 20.10.2014 підполковника міліції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника лінійного відділу на станції Кременчук УМВС України на Південній залізниці та виведено в розпорядження УМВС України на Південній залізниці з 20.10.2014 по 03.11.2014 /а.с. 28/.

Проте у період з 29.09.2014 по 03.11.2014 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копіями відповідних листків непрацездатності /а.с. 29-33/.

У наказах Управління МВС України на Південній залізниці №192о/с від 18.12.2014, №20о/с від 03.02.2015, №89о/с від 12.05.2015 (надані витяги до суду) міститься інформація про те, що ОСОБА_1 перебуває у розпорядженні Управління МВС України на Південній залізниці.

Не погоджуючись з правомірністю звільнення позивача із займаної посади та виведення його в розпорядження УМВС України на Південній залізниці на час, коли позивач знаходився на лікарняному, без його згоди, відповідно, з наступним зазначенням у наказах про перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Управління МВС України на Південній залізниці, позивач звернувся з даним позовом.

Так, порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законом України "Про міліцію" (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (надалі Положення №114).

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 45 "в" Положення №114 визначено, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться за особистим проханням.

Згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Судом встановлено, що у поданому ОСОБА_1 рапорті від 21.08.2014 позивач просив саме про звільнення з органів внутрішніх справ, а не з займаної посади, підставою для звільнено вказано погіршення стану здоровя, що не дозволяє в повному обсязі виконувати функціональні обовязки /а.с. 163/. Крім того, у рапорті ОСОБА_1 просив направити його на медичне обстеження ВЛК УМВС України в Полтавській області, після чого вирішувати питання про звільнення.

Таким чином, на підставі рапорту позивача МВС України видано наказ від 20.10.2014 №2141 про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 45 "в" (за особистим проханням) з посади начальника лінійного відділу на станції Кременчук Управління МВС України на Південній залізниці /а.с. 164/.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, медичне обстеження ОСОБА_1 ВЛК УМВС України в Полтавській області на момент прийняття наказу від 20.10.2014 №2141 не здійснено. Доказів такого медичного обстеження позивача відповідачем не надано, а судом не встановлено.

При цьому, спірним наказом Управління МВС України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 звільнено ОСОБА_1 (С-616179) з займаної посади начальника лінійного відділу на ст. Кременчук та виведено ОСОБА_1 (С-616179) в розпорядження з 20 жовтня по 03 листопада 2014 року без згоди позивача, як того вимагає пункт 45 "в" Положення №114, крім того, у період знаходження позивача на лікарняному. Чим порушено конституційне право позивача згідно зі статтею 43 Конституції України, відповідно до якої громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Отже, наказ Управління МВС України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправними та скасування наказів Управління МВС України на Південній залізниці №192о/с від 18.12.2014, №20о/с від 03.02.2015, №89о/с від 12.05.2015 в частині перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Управління МВС України на Південній залізниці є похідною вимогою від попередньої, а тому підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Управління МВС України на Південній залізниці в частині безпідставного зменшення премії ОСОБА_1 (С-616179) за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року на підставі наказів №125 від 13.08.2014, №143 о/с від 15.09.2014, №161 о/с від 10.10.2014, №172 від 13.11.2014, №186 о/с від 11.12.2014, відповідно, та позбавлення премій ОСОБА_1 за грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року; стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 невиплачену різницю премій за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2014 року та невиплачені премії за грудень 2014 року, січень, лютий 2015 року в розмірі 19870,64 грн; зобовязання Управління МВС України на Південній залізниці внести зміни у грошовий атестат №30 від 19.02.2015 в частині визначення сум для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні та призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з додатком до наказу УМВС України на Південній залізниці від 13.08.2014 №125 о/с позивачу не встановлено премію за липень 2014 року /зворот а.с. 15/.

Згідно з додатками до наказів УМВС України на Південній залізниці від 15.09.2014 №143 о/с, від 10.10.2014 №161 о/с, від 13.11.2014 №172 о/с, від 11.12.2014 №186 о/с /зворотній бік а.с. 17, 19, 34, 35/ за серпень, вересень, жовтень, листопад позивачу встановлено розмір премії 5 відсотків замість 83 відсотка, що, на думку позивача, є протиправним та порушує вимоги підпункту 3.2.1. пункту 3.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499, відповідно до якого особам рядового і начальницького складу, що звільнені від служби через хворобу на підставі листків непрацездатності або перебувають у відпустці через хворобу, зберігається виплата грошового забезпечення в розмірі, одержуваному на день хвороби, але не більш ніж за чотири місяці, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні.

Суд вважає доводи позивача в цій частині позовних вимог необґрунтованими та безпідставними, оскільки накази про преміювання не є предметом спору в цій справі, є чинними і не скасовані, зокрема в судовому порядку.

Оскільки позовні вимоги про зобовязання Управління МВС України на Південній залізниці внести зміни у грошовий атестат №30 від 19.02.2015 в частині визначення сум для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні та призначення пенсії є похідними від позовних вимог про зобовязання відповідача здійснити донарахування премій, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

У силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, визнання протиправними наказів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці №165о/с від 22.10.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 (С-616179) з займаної посади начальника лінійного відділу на ст. Кременчук та виведення ОСОБА_1 (С-616179) в розпорядження з 20 жовтня по 03 листопада 2014 року.

Визнати протиправними та скасувати накази Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці №192о/с від 18.12.2014, №20о/с від 03.02.2015, №89о/с від 12.05.2015 в частині перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2015 року.

Суддя Т.С. Канигіна