Справа № 2-а-30146/08
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Романченко Є.Ю.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"21" грудня 2015 р. Справа № 2-а-30146/08

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" січня 2009 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення невиплачених коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просила стягнути з відповідача доплату громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення в розмірі 33214,48 грн., та доплату, працюючим пенсіонерам в розмірі 2965,97 грн., передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.1998 року по 31.12.2007 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2009 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 доплату, як особі працюючій на території радіоактивного забруднення, в розмірі 33628,48 грн., та доплату як працюючому пенсіонеру в розмірі 5722,70 грн., передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з січня 1998 року по грудень 2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2009 року, провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2015 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2010 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом встановлено, що позивач в період з 01.01.1998 року по 31.12.2007 року була працюючим пенсіонером, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, що визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року №106.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України в редакції станом на дату звернення до суду із позовом було передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.100 КАС України в редакції на дату звернення до суду визначалось, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Зважаючи на те, що відповідач у справі не наполягав на застосуванні положень ч.1 ст.100 КАС України, суд розглядає позовні вимоги по суті в межах всього строку, за який просить позивачка.

Статтею 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Крім того, пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

В подальшому до зазначеної норми неодноразово вносилися зміни, відповідно до яких розмір доплат, передбачених ст.39 Закону змінювався (Закони N 3235-IV від 20.12.2005, N 489-V від 19.12.2006).

Постановами Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р., №987 від 20.06.2000 року, №936 від 20.09.2005 року, всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", встановлено конкретні розміри доплат в твердій грошовій сумі.

Колегія суддів з цього приводу відзначає, що наведені вище постанови Кабінету Міністрів України, як такі, що суперечать нормативному акту вищої сили, не підлягали до застосування до моменту внесення змін до ст.39 Закону, а саме: дію відповідних норм ст.39 Закону було зупинено на 2006 та 2007 роки в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV від 20.12.2005 та Законом N 489-V від 19.12.2006.

Таким чином в період з 01.01.1998 року по 31.12.2005 року позивачка мала право на отримання виплат, передбачених ст.39 Закону в розмірах, ним визначених.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" та "Про Державний бюджет України на 2007 рік" була зупинена дія ст. 39 Закону в частині, що стосується виплат в залежності від розміру мінімальної заробітної плати, однак рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 р. №6-рп (справа про соціальні гарантії громадян) п.30 ст. 71 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2007 рік" визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Визнані неконституційними положення Законів України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення, а тому з дня ухвалення відповідного рішення (09.07.2007 року) позивач мала права на отримання доплат в розмірі, визначеному Законом.

Вирішуючи питання про те, хто є належним відповідачем у справі і чи пред'явлено позов до належного відповідача колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи слідує, що виплати у розмірах менших, ніж передбачені ст.39 Закону, позивачці здійснював її роботодавець - Овруцьке багатогалузеве виробниче управління житлово-комунального господарства (а.с.4-5).

Жодних доказів того, що відповідач у справі - Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області здійснювало позивачці будь-які виплати матеріали не містять.

На запит суду Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області повідомило (а.с.91-92), що позивачка, як отримувачка доплат, передбачених ст.39 Закону на обліку не перебувала, натомість на обліку перебувало Овруцьке багатогалузеве виробниче управління житлово-комунального господарства (на даний час КП "Комунальник" Овруцької міської ради).

Порядком зарахування збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення і використання його коштів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1998 р. N 396, передбачалось, що виплата допомоги і компенсацій, передбачених Законом 796-12 працюючим громадянам (у тому числі працюючим пенсіонерам за умови подання ними довідки про неодержання допомоги і компенсацій в органах, які виплачують пенсію) провадиться - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами, в яких громадяни працюють, навчаються або несуть службу. При цьому підприємства, установи та організації виплату допомоги і компенсацій здійснюють за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням їх за рахунок коштів Фонду за поданням органам Державного казначейства розрахунків витрат протягом двох тижнів від дня проведення виплати.

Цей порядок набрав чинності з 16.04.1998 року.

10.02.2000 року прийнято Закон України "Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення", яким визначено, що фінансування видатків на заходи, пов'язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та соціальним захистом населення, провадиться за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законами України.

На виконання цього закону Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №987 від 20.06.2000 року, якою передбачалось, що видатки, пов'язані з наданням пільг щодо пенсійного забезпечення згідно із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (пенсій на пільгових умовах за віком і стажем роботи, пенсій по інвалідності та у зв'язку з втратою годувальника, додаткові пенсії, щомісячні компенсації за втрату годувальника, підвищені пенсії і допомога), провадяться органами, які виплачують пенсію (пункт 24).

Зазначена постанова набрала чинності з 07.07.2000 року.

Пунктом 20 даної постанови визначалось, що такі виплати працюючим пенсіонерам можуть проводитись підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами, в яких громадяни працюють, навчаються або несуть службу за умови подання ними довідки про неодержання допомоги і компенсацій в органах, які виплачують пенсію.

З 20.09.2005 року набрав чинності Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №936.

Пунктом 4 названого Порядку було визначено, що виплата компенсацій та допомог певних видів, передбачених Законом 796-12, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам.

Водночас пунктами 5-7 Порядку було визначено, що соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями (далі - підприємства) та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці.

Підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів за формою, затвердженою Мінпраці, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по-батькові, категорії, серії та номера посвідчення, місця реєстрації, ідентифікаційного номера.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінпраці формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомог певних видів, де зазначаються прізвище, ім'я та по-батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про отримані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що обов'язок нарахування та проведення доплат передбачених ст.39 Закону покладався на роботодавця. Змінювався лише порядок компенсації цих витрат.

Як зазначено в абз.4 п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №4 від 16.03.2012 року "Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказані доплати не входять до структури заробітної плати, а є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам управліннями праці та соціального захисту населення.

Відтак, належним відповідачем у справі є не Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, а Овруцьке багатогалузеве виробниче управління житлово-комунального господарства.

Колегія суддів відзначає, що зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який не вирішив питання про заміну відповідача або про його залучення в порядку ст.52 КАС України.

На стадії апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити неналежного відповідача належним, оскільки це вправі зробити лише суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, як такого, що пред'явлений до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області задовольнити, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" січня 2009 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області вул. Леніна, 17,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11101

4-третій особі: - ,