Справа № 2а-1408/09/1370
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/63208/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство (далі - ВАТ) «Прикарпатпромарматура», про скасування постанов, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року, -

встановив:

У березні 2008 року Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова звернулося в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - ВАТ «Прикарпатпромарматура», про скасування постанови від 18 лютого 2008 року № 10/25/6/2008 про результати перевірки виконавчого провадження та постанови від 13 березня 2008 року ВП № 5322914 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) і поновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2/281-10/56, виданого 11 серпня 2005 року Господарським судом Львівської області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

ВАТ «Прикарпатпромарматура» подало письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 серпня 2005 року на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 1 серпня 2005 року видано наказ про примусове стягнення з ВАТ «Прикарпатпромарматура» на користь Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова 165003,04 гривень штрафних санкцій та пені. 10 вересня 2007 року позивачем подано заяву до Господарського суду Львівської області про видачу виконавчого листа взамін цього наказу. Листом Господарського суду Львівської області від 25 жовтня 2007 року позивачеві направлено такий виконавчий лист.

14 листопада 2007 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 11 серпня 2005 року № 2/281-10/56.

23 листопада 2007 року заступником начальника Головного управління юстиції у Львівській області - начальником відділу державної виконавчої служби Багряком А.С. винесено постанову про витребування (перевірку) виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 11 серпня 2005 року, у зв'язку з чим постановою від 26 листопада 2007 року на час проведення перевірки зупинено виконавче провадження. 6 грудня 2007 року вказане виконавче провадження поновлено, а 4 лютого 2008 року - повторно зупинено.

Відповідно до постанови від 18 лютого 2008 року про результати перевірки виконавчого провадження встановлено, що виконавчий лист, виданий 11 серпня 2005 року Господарським судом Львівської області, не відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), а саме: відсутні відомості про дату та номер рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, та дату набрання рішенням чинності.

Постановою державного виконавця від 13 березня 2008 року поновлено виконавче провадження і відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11 серпня 2005 року Господарським судом Львівської області, у зв'язку з його невідповідністю вимогам статті 19 Закону № 606-XIV.

Розглядаючи справу суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, і що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки державний виконавець, приймаючи оскаржувані постанови від 18 лютого 2008 року № 10/25/6/2008 та від 13 березня 2008 року ВП № 5322914, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 606-XIV.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У частині 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 1212 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оспорюються постанови державного виконавця про результати перевірки виконавчого провадження та про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з примусового виконання виконавчого листа № 2/281-10/56, виданого 11 серпня 2005 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з ВАТ «Прикарпатпромарматура» на користь Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова 165003,04 гривень штрафних санкцій та пені. При цьому особою, яка звернулася з позовом, виступає сторона виконавчого провадження (стягувач), що виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 2201, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова - задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі міста Львова до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Прикарпатпромарматура», про скасування постанов - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.