Справа № 814/2672/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 814/2672/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Димерлія О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2013 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-291 від 19.03.2013р., №Ф-430 від 17.05.2013р., рішення №354 від 08.04.2013р., -

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату недоїмки № Ф-291 від 19 березня 2013 року на суму 4572,42 грн. та № Ф-430 від 17 травня 2013 року на суму 1194,03 грн.,про визнання протиправним та скасування рішення №354 від 08 квітня 2013 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 170 грн. за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Постановою від 12 липня 2013 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Миколаївський окружний адміністративний суд задовольнив адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» звільнено від сплати єдиного внеску осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, лише якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Вказана норма на позивача не поширюється, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугу років, яка їй призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав доказів того, що вона є пенсіонером за віком та отримує відповідну пенсію.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та одночасно пенсіонером на вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд першої інстанції встановив, що актом управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області від 19 березня 2013 року №89 встановлено неподання позивачем звітності до системи персоніфікованого обліку за 2012 звітний рік платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування приватним підприємцем.

Відповідач, у звязку з несплатою позивачем єдиного внеску за 2012-2013р.р., нарахував ФОП ОСОБА_1 до сплати суму єдиного внеску за 2012 рік в розмірі 4572,42 грн., за січень-березень 2013 року в розмірі 1194,03 грн., та в подальшому виставив вимоги № Ф-291 від 19 березня 2013 року та №Ф-430 від 17 травня 2013 року про сплату недоїмки на вказані суми. Крім цього, рішенням № 354 від 08 квітня 2013 року до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 170 грн. за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Задовольняючи позовні вимоги про скасування вказаних вимог та рішення УПФУ в м. Южноукраїнську Миколаївської області, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до яких фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводами позивача, що вона, як пенсіонер за вислугу років, звільнена від сплати за себе єдиного внеску, оскільки досягла пенсійного віку та набула права на отримання пенсії за віком. За висновками суду першої інстанції, частина 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не містить застережень щодо її незастосування до осіб, яким пенсію призначено на пільгових умовах, і враховуючи, що матеріали справи не містять доказів укладення позивачем з УПФУ, у відповідності до статті 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, дійшов висновку, що у позивача відсутній обов'язок зі сплати за себе єдиного внеску, що не враховано відповідачем при винесенні оскаржуваних вимог та рішення.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження, без виклику сторін, на підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06 червня 2003 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців».

Позивач обрала спрощену систему оподаткування та відноситься до третьої групи платників єдиного податку, що підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №149433 від 06.06.2003р. та Свідоцтвом платника єдиного податку серії Б №189420 від 31.05.2012р. (а.с.23, 24).

Одночасно з цим, ОСОБА_1 є пенсіонером за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджено пенсійним посвідченням №8536 від 13.05.2002р. (а.с.27) та не заперечується сторонами по справі.

Апеляційний суд встановив, що звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за 2012 рік до УПФУ в м. Южноукраїнську Миколаївської області ФОП ОСОБА_1 не надала, єдиний внесок за 2012 рік не сплатила.

У зв'язку з цим, УПФУ в м. Южноукраїнську Миколаївської області проведено донарахування позивачу сум єдиного внеску, які підлягають доплаті, та винесено вимоги про сплату боргу №Ф-291 від 19 березня 2013 року на суму 4572,42 грн. та №Ф-430 від 17 травня 2013 року на суму 1194,03 грн., а також рішення №354 від 08 квітня 2013 року про застосування штрафних санкцій в сумі 170 грн. за неподання звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Між сторонам виник спір щодо правомірності нарахування УПФУ в м. Южноукраїнську Миколаївської області недоїмки по сплаті єдиного внеску позивачу, яка є пенсіонером за вислугу років, займається підприємницькою діяльністю та набула право на пенсію за віком.

Як зазначалось вище, задовольняючи позов ФОП ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» мають звільнятись від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», якщо вони фактично набули право на пенсію за віком.

Апеляційний суд вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції.

Право жінок на пенсію за віком, що передбачене ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення та ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакціях, чинних на час вчинення спірних відносин, пов'язується, зокрема, з досягненням 55 років.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. «б» ст. 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набули чинності 6 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року №21-59а14 та від 22 квітня 2014 року №21-75а14.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом; пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, особа набуває статусу пенсіонера за віком, який згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільняє підприємців від сплати єдиного внеску, лише в тому випадку, коли вона отримує пенсію за віком згідно розділу ІІІ Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отримання позивачем, як військовим пенсіонером, пенсії за вислугою років навіть при досягненні нею віку, достатнього для призначення їй пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не надає позивачу автоматично статус пенсіонера за віком, оскільки пенсії за віком позивач не отримує.

Лише сам факт досягнення позивачем 55 років не звільняє її, як приватного підприємця, від обов'язку нараховувати та сплачувати до Пенсійного Фонду єдиний внесок, оскільки позивач не набула статусу пенсіонера за віком.

Таким чином, апеляційний суд встановив помилковість висновків суду першої інстанції щодо поширення дії ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на позивача.

Оскільки позивач зобовязаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то, відповідно до приписів п.п. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п. 3.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування органам Пенсійного Фонду України, затвердженого постановою Правління УПФУ від 08.10.2010 р. № 22-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.10.2010 р. за № 994/18289, він зобовязаний подати звітність до от рагу Пенсійного Фонду України у строк до 10 лютого року, наступного за звітнім.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, це є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої постанови та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, 244-2, ч. 5 ст. 254 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 липня 2013 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволені адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Южноукраїнську Миколаївської області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату недоїмки №Ф-291 від 19.03.2013р., №Ф-430 від 17.05.2013р., рішення про застосування штрафних санкцій №354 від 08.04.2013р.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В. Вербицька

суддя О.О.Димерлій