Справа № 2а-871/11
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Київ К/800/36870/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу державної виконавчої служби Самбірського районного управління юстиції Львівської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м. Самборі про порушення законодавства,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Самбірського районного управління юстиції Львівської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м. Самборі, уточнивши який просив визнати протиправними дії та бездіяльність відділу державної виконавчої служби Самбірського районного управління юстиції Львівської області під час примусового виконання постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2009 року у справі № 2-а-68/2009 про зобов`язання провести нарахування збільшення пенсії, передбаченого ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 28 березня 2008 року, визнати протиправними з ознаками службової недбалості й умисного невиконання рішення суду дії, зобов'язати відповідача негайно завершити фактичне і повне примусове виконання постанови Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2009 року, стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 23151 грн. та 6000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Посилався на те, що відповідач в порушення Конституції та законів України проявив службову недбалість та бездіяльність, не забезпечивши примусового виконання вищезазначеної постанови.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 22 червня 2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області у справі № 2-а-68/2009 винесено постанову про зобов`язання управління Пенсійного фонду України у м. Самборі Львівської області провести позивачу нарахування збільшення пенсії, передбаченого ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 28 березня 2008 року. На виконання зазначеної постанови 28 липня 2010 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист, який 12 серпня 2010 року направлено до відділу державної виконавчої служби Самбірського районного управління юстиції Львівської області. 8 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного судового рішення.

В період з 12 листопада 2010 року по 25 лютого 2011 року державним виконавцем проводились дії, спрямовані на виконання рішення суду, що підтверджується дослідженими судами матеріалами справи.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що виконуючи постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2009 року відповідач вживав необхідних заходів, спрямованих на її виконання, а тому доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідача безпідставні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

За таких обставин, коли відділ державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області здійснював заходи для виконання судового рішення, а несвоєчасне його виконання відбулося з незалежних від державної виконавчої служби причин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Доводи позивача про те, що управління Пенсійного фонду України у м. Самборі Львівської області нарахувало йому меншу суму пенсії, а відповідач не виправив це становище, а значить проявив бездіяльність, не заслуговують на увагу. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 3 листопада 2014 року (справа № 21-271а14), якщо припинення виплати пенсії відбулося не у зв'язку зі зменшенням розміру пенсії, а у зв'язку зі встановленими законодавством обмеженнями у її виплатах, це не може бути наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду відповідачем.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк