Справа № 821/3221/15-а
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 р.м. ХерсонСправа № 821/3221/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотранссервіс" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

ТОВ Нафтотранссервіс звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.06.2015р. №, №, № та від 30.09.2015р. №.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Нафтотранссервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 30.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 30.12.2014р., є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та іншого законодавства, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених в письмових запереченнях. В яких зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено правомірно, в межах повноважень та на підставі законодавства України.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ТОВ Нафтотранссервіс зареєстровано 13.01.1999р. виконавчим комітетом Херсонської міської ради. Позивач станом на час розгляду справи перебуває на обліку в ДПІ у м.Херсоні.

ДПІ у м.Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ Нафтотранссервіс з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012р. по 30.12.2014р. валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 30.12.2014р. За результатами якої складено акт №112/21-03-22-02/30245835 від 18.05.2015р. (далі - акт).

На думку перевіряючих позивачем порушено:

1) п.138.1, п.138.2, п.138.8, п.п.138.10.2, п.п.138.10.3, п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПКУ, в результаті чого встановлено за період з 01.07.2012р. по 31.12.2013р. заниження податку на прибуток на загальну суму 655327,00 грн.

2) п.192.1.1 п.192.1, п.192.3 ст.192, п.198.1, п.192.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.201. ст.201 ПКУ, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 561993,00 грн.

3) пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.17 п.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПКУ в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся на загальну суму 1614,36 грн.

4) пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 ПКУ, не надано до податкового органу Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 2 квартал 2013р.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення рішень: від 11.06.2015р. №, яким ТОВ Нафтотранссервіс збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ з вироблених в Україні товарів в сумі 687869,00 грн., в т.ч. 550295,00 грн. - основного платежу та 137574,00 грн. - штрафні санкції; від 11.06.2015р. №, яким ТОВ Нафтотранссервіс збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 819159,00 грн., в т.ч. 655327,00 грн. - основного платежу та 163832,00 грн. - штрафні санкції; від 11.06.2015р. №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 2527,95 грн., в т.ч. 1614,36 грн. - основного платежу та 913,59 грн. - штрафні санкції; від 30.09.2015р. №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати у розмірі 794,00 грн., в т.ч. 794,00 грн. - штрафні санкції.

В результаті розгляду справи встановлено:

Щодо порушення, на думку Відповідача, вимог п.138.1, п.138.2, п.138.8, п.п.138.10.2, п.п.138.10.3, п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в частині безпідставного віднесення до складу витрат витрат за господарськими операціями, частина яких із ТОВ ГАЗУКРАЇНА 2020» в лютому та травні 2013р. та ТОВ «Торговий ОСОБА_5» в листопаді-грудні 2013р. та січні 2014р. та вимог п.192.1.1. п.192.1, п.192.3. ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 561993,0 грн. по тим ж контрагентам, слід зауважити, що дані господарські операції підтверджені всіма необхідними первинними бухгалтерськими документами, видатковими накладними, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, сертифікатами та паспортами якості нафтопродуктів, виданими на контрагентів Позивача, актами виконання виконаних робіт та договорами на перевезення нафтопродуктів. Вказані нафтопродукти булі обліковані в Журналі надходження та обліку нафти та нафтопродуктів за формою 6-НП. Розрахунки між сторонами здійснювались в безготівковому порядку, про, що свідчать платіжні доручення. Первинні документи відповідають ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Окрім того, факт поставки нафтопродуктів, підтвердили в ході судового засідання допитані в якості свідків водії перевізників ТОВ «Олентранс» та ПП «Россинский», які безпесердньо перевозили нафтопродукти від ТОВ «Газукраїна 2020» та ТОВ «Торговий ОСОБА_5» на нафтобазу ТОВ «Нафтотранссервіс».

Придбанні нафтопродукти були продані контрагентам Позивача, про що свідчить Бухгалтерська довідка та первинні документи по продажу, містяться в матеріалах справи, з яких вбачається про зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі Позивача у зв'язку з господарською діяльністю.

Щодо посилання відповідача в ОСОБА_6 перевірки на встановлення завищення задекларованих показників відображених у рядку 06.1 Декларації «Адміністративні витрати» на загальну суму 401305 грн., а також «Витрати на збут», задекларовані у рядку 06.2 Декларації на загальну суму 354070 грн., за рахунок, ніби-то відсутністі первинних документів, є хибним, який не відповідає дійсності. Такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки всі Договори про надання послуг та акти прийому-передачі були надані перевіряючим (акти виконаних послуг містять в собі чітко конкретизовані послуги, а саме, витрати на заробітну плату, єдиний внесок, комунальні та інші послуги, витрати на страхування, знос.

Витрати розписані відповідно до кореспонденції рахунків 92, 93, 949, з якими відповідач погоджується в акті перевірки.

Враховуючи те, що дані неточності не призвели до завищення витрат операційної діяльності підприємства по декларації в цілому, а також відсутністю затвердженого діючим законодавством України Порядку заповнення Податкової декларації з податку на прибуток, вважається, що висновки інспектора є безпідставними та необґрунтованими.

Окрім того, щодо викладених в акті перевірки відповідачем встановлення фактів безпідставного здійснення збиткових операцій, в тому числі віднесення відсотків по товарним кредитам від ТОВ «СКТопаз» та ТОВ «Отрада-Агро» до витрат, не пов'язаних з господарською діяльністю підприємства, то вході судового засідання встановлено, що дані господарські операції мали місце, це підтверджено, договорами, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями які підтверджують розрахунки в безготівковому порядку, які встановлені та дослідженні в ході судового засідання.

Твердження відповідача, щодо збитковості даних операцій, безпідставного віднесення відсотків до витрат, відсутність самої господарської операції є хибним та надуманим, та цілком не відповідає положенням Цивільного, Податкового законодавства, умовам Договору та волевиявленням сторін.

Щодо тверджень відповідача про Відсутність у контрагентів ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та ТОВ «Торговий дім ВЕТЕК» та безпосередньо у їх контрагентів необхідних основних фондів, кваліфікованого технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, вантажних транспортних засобів тощо, не є беззаперечним доказом того, що господарські операції між ТОВ «Нафтотрансервіс» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК» не мали реального характеру.

Такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна не можуть спростовувати фактичне виконання операції з поставки, оскільки специфіка підприємницької діяльності з купівлі-продажу товару, полягає у тому, що підприємству, яке реалізує товарно-матеріальні цінності, особливо підприємству, що є перепродавцем товару, не вимагається, ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, складських приміщень та транспорту для виконання взятих на себе зобов'язань.

Окрім цього, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Таку правову позицію висловив ВАСУ в Ухвалі від 17.11.2014р. по справі №К/800/31989/14.

Відповідачем на підтвердження своїх тверджень викладених в ОСОБА_6 перевірки надано вирок Червонозаводського районного суду м.Харькова від 09.04.2015р. по справі №646/3810/15-к, яким ОСОБА_6 засуджено за ст.205 ч.2 КК України. Згідно вищенаведеного вироку суду дана посадова особа ТОВ «ГАЗУКРАЇНА 2020» завдала матеріальної шкоди ПАТ НАК «НАФТОГАЗ України», а не контрагентам останнього.

Посилання податкового органу на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова, в обґрунтування нечинності господарської операції (правочину) не спростовують реальність спірної операції, оскільки фінансово-господарські операції між ТОВ «ГАЗУкраїна 2020» та ТОВ «Нафтотранссервіс» у цій кримінальній справі не досліджувалась.

Окрім того, Київський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 16 червня 2015 року, розглядаючи аналогічну справу №826/20768/14 по взаємовідносинах з тим самим контрагентом ТОВ «ГазУкраїна 2020» про визнання протиправним та скасування ППР встановив, що доводи відповідача тобто ДФС, які сформовані на підставі інформації вищенаведеного кримінального провадження без наведення доказів суперечності відповідних первинних документів фіскальним інтересам держави та без встановлення факту узгодженості дій позивача з недобросовісним контрагентам з метою незаконного отримання податкових вигод або обізнаності позивача з такими діями контраагента суперечить вимогам діючого законодавства.

Згідно висновків, викладених у Постанові ВАСУ від 3 квітня 2013 р., щодо порушення порядку реєстрації юридичної особи на яку посилається Відповідач у нашій справі не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою. Саме по собі здійснення реєстрації товариств без мети реального провадження підприємницької діяльності та номінальність керівництва за відсутності інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість податкової вигоди, були безпідставно визнані судами як доказ безтоварності спірних господарських операцій. Що ж стосується посилання ДПІ на неможливість формування даних податкового обліку на підставі первинних документів, підписаних від імені спірних контрагентів невстановленими особами, то за висновком ВАСУ, платник не має можливості встановлювати автентичність та приналежність підписів на кожному документі, представленому контрагентом, а також проводити почеркознавчу експертизу під час здійснення підприємницької діяльності; на нього не може бути покладено надмірний тягар доказування своєї добросовісності. При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. Такі відомості в результаті розгляду справи судом не встановлені.

Виходячи з того, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, а також те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зазначене в обґрунтування доводів податкового органу Рішення не підтверджує наявність обставин, з яким пов'язується відсутність реального характеру господарської операції з ТОВ «Нафтотранссервіс».

Також фіктивність контрагента платника податків сама по собі не свідчить про обізнаність останнього із протиправним характером діяльності контрагента чи про дефектність самих госпоперацій, відсутність в них ділової мети такого висновку дійшов ВАСУ в постанові від 15 січня 2015 року по справі №К/9991/56051/11.

Також варто зазначити, що посилання відповідача про відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною беззаперечною підставою для висновку про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій, оскільки, наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів; відсутність саме товарно-транспортних накладних не є підставою для не включення вартості придбаних товарів до валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту покупця. Така правова позиція викладена в Ухвалі ВАСУ від 13 січня 2015 року по справі №К/800/50432/13.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Таку правову позицію висловлено й у ОСОБА_7 адміністративного суду України від 01.11.2011р. №1936/11/13-1.

Товарно-транспортна накладна є документом, який обов'язковий для перевізників, вантажовідправників та вантажоодержувачів, які є замовниками послуг по перевезенню. Відсутність ТТН є лише виконанням або порушенням умов перевезенням автомобільним транспортом, які не зв'язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

В нашому випадку, спростовуючи твердження відповідача, у Товариства є належним чином оформлені податкові накладні, ТТН видаткові накладні, які мають всі реквізити та отримані від контрагентів, факт здійснення господарської операції підтверджується як первинними документами, оформленими у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відвантаження та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту і звязків України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008р. №281/171/578/155.

Щодо доводів відповідача про нікчемність (фіктивність) правочинів між зазначеними контрагентами, а саме підписання контрактів не уповноваженими (невстановленими) особами, відсутність специфікацій до договору, що як наслідок свідчить про нереальність виконання умов договору, суд зазнача наступне.

Відповідно до змісту ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень або взагалі без таких, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Договори між сторонами було виконано в повному обсязі, нафтопродукти транспортовано за місцем призначення, визначеного накладними, що підтверджується штампами адресата на товарно-транспортних накладних, а ТОВ «Нафтотранссервіс» повністю проведена оплата за надані послуги, із розрахункових рахунків.

Також вищезазначені Договори між ТОВ «Нафтотранссервіс» та ТОВ «ГазУкраїна 2020» та ТОВ «Торговий ОСОБА_5 ВЕТЕК» не були визнані судом недійсним.

Відсутність специфікацій не є беззапереченим доказом яка б свідчила про безтоварність господарської операції, так як Специфікація, або її відсутність не є податковим правопорушенням, цей документ встановлює об'єм, асортимент та ціну товару. Таким документом може бути заявка, рахунки-фактури, видаткові накладні, які також містять ці відомості (наявні в матеріалах справи). Сама по собі специфікація це документ який фіксує асортимент та ціну товару, а не факт купівлі- продажу.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

До того ж, нормами Цивільного та Господарського кодексів України дійсність і реальність договорів та правомірність виписаних за ними, зокрема, податкових накладних та інших первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не обумовлені наявністю у постачальника матеріальних та трудових ресурсів для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Порушення юридичною особою-контрагентом вимог законодавства про оподаткування не може призводити до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом лише з обставинами діяльності контрагента позивача та іншій суб'єктів господарювання по ланцюгу постачання, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст.61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Податковий кодекс України регламентує, що виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставить у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010р. та від 31.01.2011р.

Жоден нормативний акт не містить вказівок на залежність права платника податку на включення до свого податкового кредиту сум ПДВ, фактично сплачених в ціні придбання товару на підставі податкової накладної, від дотримання контрагентом правил господарської діяльності.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009р. «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Таким чином, твердження щодо відсутності господарських операцій повністю спростовується наявними документами. ТОВ «Нафтотранссервіс» виконано всі формальні умови стосовно формування валових витрат та податкового кредиту по операціям з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА 2020» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ВЕТЕК», ТОВ «Олентранс», ТОВ «Інтеграл-Нафта», ПП «Літвінов», які відповідачем до уваги не були взяті.

Перелічені вище документи у цілковитій відповідності відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що виключає можливість застосування з боку Відповідача положень п.138.1, п.138.2,п.138.8,п.п. 138.10.2, п.п.138.10.3, п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України, п.192.1.1. п.192.1, п.192.3. ст.192, п.198.1, п.198.2, п.198.3 п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Щодо Порушення на думку Відповідача вимог пп.163.1.1. п.163.1 ст.163, пп164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в результаті чого, допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання податку на доходи фізичних осіб в періоді, що перевірявся на загальну суму 1614,36 грн.,

Відповідно до Договорів про надання послуг мобільного телефонного зв'язку №3234104 від 08.12.2006р. та №5886340 від 20.07.2012р., особовий рахунок 1.10445733, Прат МТС Україна, як Оператор надає ТОВ «Нафтотранссервіс», як Абоненту та юридичній особі послуги мобільного зв'язку в межах України. Надання послуг відповідно до п.1.3. здійснюється після внесення Абонентом на підставі відповідного рахунку повної суми авансу та зарахування його на особистий рахунок абонента.

Оскільки відповідачем не визначений номер мобільного телефона, з якого здійснювався міжнародний роумінг, а також його належність конкретній фізичній особі, так як усі мобільні телефони, перебувать у користуванні не конкретних осіб, а відділів підприємства, що підтверджується наказами по підприємству №3-П від 29.12.2011р., №6-П від 25.12.2012р., №11-П від 23.12.2013р., факт виплати додаткового блага на користь саме ОСОБА_8 не встановлено.

Крім того, має місце невірне визначення суми міжнародного роумінгу. Так, згідно рахунків оператора ПрАТ «МТС-Україна» товариством сплачено за послуги мобільного зв'язку, у тому числі міжнародний роумінг:

Дана неточність призвела до завищення нарахованого податкового зобов'язання у сумі 916,96 грн.

Отже, твердження Відповідача під час перевірки Товариства, що саме потрібно було включити до складу загального місячного оподаткованого доходу платника ОСОБА_8 суму за послуги мобільного зв'язу, є пезпідставними, тому слід прийти до висновку про відсутність об'єкту оподаткування податком з доходів фізичних осіб у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку Відповідач не надав суду щодного доказу, який б підтвердив відсутність господарських операцій між контрагентами Позивача та недоведено правомірність прийнятих ППР, натомість наданими Позивачем первинними документами дослідженими в ході судового засідання спростовуються висновки Відповідача по даній справі .

На підставі ст.ст.159-163, 167 КАС України, -

постановив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотранссервіс" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області:

- №, №, № від 11.06.2015р.;

- № від 30.09.2015р.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотранссервіс" () сплачений судовий збір в сумі 22655,25 грн. (двадцять дві тисячі шістсот пятдесят пять гривень 25 коп. ) шляхом безспірного списання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 грудня 2015 р.

Суддя Циганій С.І.

кат. 8.3.1