Справа № 320/11318/14-а(2-а/320/15/15)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2015 рокусправа № 320/11318/14-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Мелітопольської районної ради Запорізької області

на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у справі №320/11318/14-а за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської районної ради Запорізької області про визнання незаконним рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати рішення 36 сесії Мелітопольської районної ради від 11.09.2014 року, в частині звільнення його з посади голови Мелітопольської районної ради не чинним та скасувати його в цій частині; визнати рішення 37 позачергової сесії Мелітопольської районної ради від 12.09.2014 року в частині обрання нового голови Мелітопольської районної ради не чинним та скасувати його в цій частині; поновити його на роботу на посаду голови Мелітопольської районної ради з 11.09.2014 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що рішення Мелітопольської районної ради від 11.09.2014р. прийнято з порушенням процедури, яка визначена Регламентом роботи Мелітопольської районної ради; під час винесення на розгляд сесії питання про недовіру голові районної ради не було зазначено підстави для прийняття такого рішення. Таких підстав не зазначено і в оскарженому рішенні. Крім цього, позивач вказував на те, що фактично його звільнення відбулося у період його відпустки, що суперечить положенням ч.3 ст.40 КЗпП України.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року позов задоволено частково, а саме:

визнано нечинним рішення 36 сесії Мелітопольської районної ради № 16 від 11.09.2014 року, в частині звільнення ОСОБА_1 з посади голови Мелітопольської районної ради;

поновлено ОСОБА_1 на роботу на посаду голови Мелітопольської районної ради Запорізької області з 11.09.2014 року;

стягнуто з Мелітопольської районної ради Запорізької області (м.Мелітополь вул.Крупської 5, ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 71334,20 (сімдесят одну тисячу триста тридцять чотири гривні) 20 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про порушення районною радою процедури прийняття рішення про недовіру голові ради. Суд першої інстанції звернув увагу на не зазначення районною радою обставин, які б свідчили про наявність підстав для висловлення недовіри голові районної ради та його звільнення.

Не погодившись із постановою суду, в частині задоволених позовних вимог, Мелітопольська районна рада звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на надані відповідачем докази та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом. Заявник апеляційної скарги також не погоджується з висновками суду першої

інстанції щодо відсутності підстав для звільнення голови районної ради, оскільки такі підстави прямо визначенні чинним законодавством. Також відповідач посилається на те, що судом першої інстанції невірно зроблено розрахунок середнього заробітку, який стягнуто на користь позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом було предметом розгляду в окремому судовому засідання за наслідками якого Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу від 29.07.2015р., якою залишено без задоволення апеляційну скаргу Мелітопольської районної ради та якою встановлено обставини, що свідчать про дотримання позивачем строків звернення з позовом до суду.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції обставин, які свідчать про порушення позивачем строків звернення до суду, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Щодо суті спірних правовідносин між сторонами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 обіймав посаду голови Мелітопольської районної ради Запорізької області згідно рішення першої сесії пятого скликання від 25.04.2005 р. №3 та рішення першої сесії шостого скликання від 18.11.2010 р. №2.

На засіданні тридцять шостої сесії Мелітопольської районної ради Запорізької області шостого скликання від 11.09.2014 Мелітопольська районна рада, прийняла рішення №16 «Про звільнення з посади голови Мелітопольської районної ради Запорізької області» (а.с.53, т.1).

Відповідно ч.4 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Питання про звільнення голови ради може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради. Звільнення особи з посади голови ради не має наслідком припинення нею повноважень депутата цієї ради.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем те, що питання про звільнення ОСОБА_1 з посади голови Мелітопольської районної ради Запорізької області було внесено на розгляд сесії за відповідною пропозицією депутатів районної ради (т.1 а.с.30).

Пропозиція «Про винесення на розгляд ради питання про звільнення голови Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_1О.», зареєстрована Мелітопольською районною радою 10.09.2014р. за вхідним номером 525/01-27 (а.с.30, т.1) та підписана 17 депутатами ради, що складає більше ніж 1/3 від загальної кількості депутатів Мелітопольської районної ради Запорізької області.

Зі змісту протоколу засідання комісії з питань законності, боротьби з корупцією, регламенту, депутатської діяльності та депутатської етики, прав людини інформації та свободи слова від 11.09.2014 року (т.1 а.с.31), вбачається, що комісією було вирішено винести на розгляд сесії районної ради питання про недовіру голові Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_1 та внести пропозицію про проведення таємного голосування про звільнення голови Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_1

Відповідно до змісту ч. 14 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порядок підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимогЗакону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Регламент (надалі «Регламент») роботи Мелітопольської районної ради шостого скликання затверджений рішенням другої сесії Запорізької районної ради Запорізької області шостого скликання №18 від 16.12.2010р.

Згідно зі ст. 22 Регламенту пропозиції щодо кожного питання, яке пропонується включити до проекту порядку денного сесії, подаються субєктами зазначеними у статті 18 регламенту до виконавчого апарату ради за 15 днів до сесії з супровідною запискою і проектом рішення, яке пропонується прийняти з цього питання. Проекти рішень повинні бути юридично обґрунтованими.

Згідно зі ст. 23 Регламенту пропозиції до порядку денного, внесені пізніше зазначеного строку або під час чергової сесії, вносяться на розгляд райради після обговорення та підготовки висновку про доцільність їх включення до порядку денного сесії відповідною постійною комісією.

Враховуючи вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зазначенні положення Регламенту, суд першої інстанції правильно вказав на те, що відповідачем не дотримано вимог Регламенту Мелітопольської районної ради щодо строків внесення, порядку та обґрунтування включення до порядку денного пропозиції депутатів щодо звільнення з посади голови районної ради, оскільки пропозиція надійшла за 1 день до дня проведення чергової сесії районної ради, без супровідної записки, юридичного обґрунтування та висновку відповідної постійної комісії про доцільність включення цього питання до порядку денного, як того вимагає Регламент Мелітопольської районної ради.

Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що протокол комісії, яким було вирішено винести на розгляд сесії районної ради питання про недовіру голові Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_1 та внести пропозицію про проведення таємного голосування про звільнення голови Мелітопольської районної ради Запорізької області ОСОБА_1, не містить будь-яких обґрунтувань та посилань на підстави недовіри депутатів та членів комісії діючому голові районної ради ОСОБА_1

Не містить даних про обговорення цього питання і стенографічний звіт засідання тридцять шостої сесії Мелітопольської районної ради Запорізької області шостого скликання. Навпаки, зі звіту вбачається, що вносячи питання про звільнення голови, ініціативною групою депутатів взагалі не наведено мотивів та підстав, з яких голову районної ради слід звільнити.

Таким чином, рішення про звільнення голови районної ради прийнято без обговорення цього питання, без визначення підстав для прийняття такого рішення, що відповідно унеможливило надання будь-яких пояснень з цього приводу головою районної ради.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції правильно вказав на те, що не може бути правовою підставою для звільнення голови райради лише одне бажання певної кількості депутатів, без зазначення обставин, які б свідчили про наявність підстав для висловлення недовіри діючому голові ради.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість рішення щодо звільнення позивача з займаної посади.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог щодо скасування рішення 36 сесії Мелітопольської районної ради від 11.09.2014 року про звільнення позивача з займаної посади та поновлення позивача на посаді голови Мелітопольської районної ради Запорізької області з 11.09.2014р.

З огляду на встановлені обставини справи, які свідчать про незаконність звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В той же час, суд апеляційної інстанції не погоджується з розрахунками середнього заробітку, який зроблено судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 ( далі Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітної плати працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику нараховується загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множенням середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. ( абзац 2 п. 8 Порядку).

Таким чином, з огляду на встановлений факт звільнення позивача з 11.09.2014р., що і стало підставою для поновлення позивача судом першої інстанції в займаній посаді саме з цієї дати, базовими місяцями для визначення середньоденної заробітної плати є липень та серпень 2014 року фактично відпрацьовані два місяці. В той же час, при розрахунку середнього заробітку судом прийнято до уваги вересень та жовтень 2014 року, але вказані місяці не можливо визнати фактично відпрацьовані позивачем, оскільки його звільнено 11.09.2014р. про що зазначено в трудовій книжці (т.1 а.с.174) та про що свідчать дані особового рахунку позивача за 2014 рік про кількість робочих днів у вересні (т.2 а.с.127).

Середньоденна заробітна плата позивача, з урахуванням заробітної плати отриманої за липень, серпень 2014 року (5248,25грн.) та кількості фактично відпрацьованих робочих днів за ці місяці (13 днів), становить 403,71грн.

Визначаючи час, за який позивачу слід сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції врахував обсяг заявлених позивачем вимог в цій частині (до 10.06.2015р.), а також те, що до 13.10.2014р. позивачу були нараховані та виплачені кошти за перебування у щорічній відпустці, що підтвердив як позивач так і представник відповідача у судовому засіданні, а також підтверджено даними особового рахунку позивача за 2014 рік.

У звязку з цим, кількість днів, за які позивачу має бути сплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, становить 164 дня з наступного розрахунку: жовтень 2014 року (з 13.10.2014 року) - 15 робочих днів; листопад 2014 року - 20 робочих днів; грудень 2014 року - 23 робочих дня; січень 2015 року - 20 робочих днів; лютий 2015 року -20 робочих днів; березень 2015 року - 21 робочий день; квітень 2015 року - 21 робочий день; травень 2015 року - 17 робочих днів; червень - по 10 червеня 2015 року - 7 робочих днів.

Такий чином, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 66 208,44грн. (403,71грн. х 164 дні).

В апеляційні скарзі відповідач вказує на те, що від визначеної суми середнього заробітку слід відрахувати заробітну плату у розмірі 4526,20грн., яку позивач отримав у ТОВ «МЗПК» після звільнення з посади голови районної ради.

Відповідно до ст.225 КЗпП України (в редакції, яка дії на час розгляду справи) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, вказана норма права не передбачає необхідності вирахування із середнього заробітку суми, у вигляді заробітної плати, яка отримана працівником на іншому підприємстві після його незаконного звільнення.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 66 208,44грн. Вказана сума розрахована без урахування податків та зборів (внесків), які нараховуються на заробітну плату.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, у звязку з чим вважає за необхідне п.4 постанови суду першої інстанції, в частині визначення розміру середнього заробітку, змінити, виклавши його в наступній редакції: стягнути з Мелітопольської районної ради Запорізької області (м.Мелітополь вул. Крупської 5, ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 66 208,44грн (шістдесят шість тисяч двісті вісім гривень) 44 копійки.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.198, ст.ст.201, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольської районної ради Запорізької області задовольнити частково.

Пункт 4 постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у справі №320/11318/14-а змінити, виклавши його в наступній редакції: «Стягнути з Мелітопольської районної ради Запорізької області (м.Мелітополь вул. Крупської 5, ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 66 208,44грн (шістдесят шість тисяч двісті вісім гривень) 44 копійки».

В іншій частині постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2015 року у справі №320/11318/14-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 23.12.2015 р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк