Справа № 204/7736/15-а
Суддя: Самсонова В. В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/7736/15-а
Провадження № 2-а/204/134/15 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська щодо відмови їй в призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання , викладені в витязі з протоколу № 76 від 19.11.2105 року засідання комісії з розгляду питань , повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Управління Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, починаючи з 19 листопада 2015 року, із розрахунку 90 % від грошового утримання судді в розмірі 24252 грн. 80 коп., на підставі довідки апеляційного суду № 07-408-С від 18 листопада 2015 року про заробітну плату, здійснити нарахування і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з правом на перерахунок в наступному щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у звязку зі зміною розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 КАС України звернути постанову до негайного виконання та стягнути на її користь сплачений судовий збір у розмірі 551 грн.20 коп. з Державного бюджету України. В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ, вона була звільнена з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку, відповідно до п. 9 ст. 126 Конституції України. Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року № 257/к позивачку було відраховано зі штату суду з 18 листопада 2015 року - у звязку з виходом у відставку. Оскільки позивачка має стаж роботи на посаді судді 27 років 08 місяців 17 днів щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись їй у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а саме, від грошового утримання судді у розмірі 24252,80 грн. Однак , рішенням , викладеним у витязі з протоколу № 76 від 19 листопада 2105 року засідання комісії з розгляду питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Управління Пенсійного Фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, їй було відмовлено у призначенні і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у звязку з тим , що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін відповідно до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-788-VІІІ з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Позивачка вважає відмову у призначенні та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання протиправною та незаконною, такою, що порушує її конституційні права, в звязку з чим, вона була змушена звертатись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позивачки та просила відмовити їй в задоволенні її в повному обсязі. При цьому, вказала, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про виплату їй щомісячного довічного грошового утримання від грошового утримання судді у розмірі 24252,80 грн. Комісія розглянула надані нею документи та заяву. Так, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким, зокрема, щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». На підставі зазначеного, комісія відмовила в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, оскільки з 01.06.2015 року зазначене грошове утримання в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначається. ОСОБА_4 не визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У судовому засіданні було встановлено, що позивачка працювала на посаді судді з лютого 1988 року. У березні 2002 року була обрана суддею Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Позивачка відповідно до ст. ст. 126, 131 Конституції України та ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» подала заяву про відставку за власним бажанням до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції України через Апеляційний суд Дніпропетровської області.

22 травня 2015 року заяву про відставку разом з доданими матеріалами Апеляційним судом Дніпропетровської області було направлено на адресу Вищої ради юстиції України, яку (заяву) Вища рада юстиції України отримала 25 травня 2015 року (а.с.18).

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ позивачку звільнено з посади судді у відставку.

Відповідно до наказу від 17 листопада 2015 року за № 257/к по Апеляційному суду Дніпропетровської області позивачку виведено зі штату суддів Апеляційного суду Апеляційному області згідно з Постановою Верховної ради України «Про звільнення суддів» від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 109 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», яка діяла на час подачі заяви позивачем, Вища рада юстиції України протягом одного місяця з дня надходження заяви позивачки повинна була подати до Верховної Ради України подання про звільнення позивача з посади судді у відставку.

В аналогічній редакції викладена ч. 3 ст. 120 Закону України від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд».

Однак, в порушення вимог вищезазначених законів, Вища рада юстиції України невчасно розглянула заяву позивачки про відставку і внесла подання про звільнення у відставку до Верховної Ради України.

19 листопада 2015 року позивачка подала до Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська заяву та документи, згідно з Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року за № 3-1.

У числі поданих документів позивачка надала відповідачу і довідку про стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який станом на 17 листопада 2015 року складав - 27 років 08 місяців 17 днів.

Також, позивачка надала відповідачу і довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка станом на 17 листопада 2015 року складала - 24252 грн. 80 коп. (а.с.21).

Листом від 20 листопада 2015 року № 3249/02/18, до якого було надано Витяг з протоколу № 76 від 19.11.2015 року, відповідач відмовив позивачу в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на ОСОБА_4 України від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно з п. 5 Прикінцевих положень цього закону у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При розгляді справи позивачка надала суду і відповідачу довідку про суддівську винагороду в розмірі 24252 грн. 80 коп. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, видану Апеляційним судом Дніпропетровської області від 18.11.2015 року за № 07-408-С.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 7 липня 2010 року) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 01 жовтня 2011 року вступили в дію зміни до ст.138 вищезазначеного закону, які внесені Законом України № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», згідно з якими довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. В частині пятій цієї статті зазначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 03 червня 2013 року частину третю та перше, друге, третє речення частини пятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 03 червня 2013 року відновлено дію частини третьої та перше, друге, третє речення частини пятої ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

В рішенні від 03 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України « Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/20008, згідно з якими «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя».

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, а саме : «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

У постановах від 17 березня 2015 року (справа № 21-371а14, № 21-429а14), від 09 червня 2015 року (справа № 21-472а15) Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п. 4 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Також, з цього дня, тобто з 03 червня 2013 року виникає право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02 березня 2015 року внесені зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 12 лютого 2015 року № 191-VІІІ), згідно з якими ч. 3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з

01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Змінами, вказаними вище до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачем права на відставку та призначення йому довічного грошового утримання в максимальному розмірі - 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді.

У постанові № 14 Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року порушено питання про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозвязку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України.

В конституційному поданні Пленум Верховного Суду України зазначив, що ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення.

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції.

Відхилення від такого підходу свідчать про порушення конституційних приписів щодо обовязковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Із наведеного випливає, що ОСОБА_4 України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не може суперечити Рішенню Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону № 2453-VІ незалежність суддів забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч. 6 ст. 47).

Згідно з п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 126 Конституції України, судді обіймають посади безстроково.

Згідно до положень ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позивачка, маючи право на відставку, звернулася у встановленому законом порядку з відповідною заявою та мала всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Крім того, з прийняттям вищезазначеного закону № 213-VIII від 02 березня 2015 року та у звязку з неприйняттям до 01 червня 2015 року закону щодо спеціальних пенсій, не скасовано положення ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції чинній на момент виниклих правовідносин), частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Тому, при розгляді заяви позивачки про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був керуватися положеннями вищезазначеної статті, оскільки частина друга ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не втратила чинності в частині права судді на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що права позивачки були порушені, а тому, є підстави визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська щодо відмови позивачці в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до п. 1.2 постанови правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної Ради України або Президента України про звільнення у звязку з поданням заяви про відставку.

Оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки і на підставі ст. 138 Закону України № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року слід зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітку працюючого судді, без обмеження граничного розміру, на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 07-408-С від 18.11.2015 року про заробітну плату.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України визначено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність звернути постанову суду до негайного виконання у межах стягнення довічного грошового утримання за один місяць.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, з Державного бюджету України належить стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 19, 22, 58, 64, 92, 126, 131 Конституції України, ст. ст. 109, 138, 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», ст. 120 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», Законом України № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року, рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 8-рп/2005, п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 03 липня 2015 року, ст. ст. 2, 8, 11, 17, 18, 70-71, 94, 158-163, 256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітку працюючого судді, без обмеження граничного розміру, на підставі довідки апеляційного суду Дніпропетровської області № 07-408-С від 18.11.2015 року про заробітну плату.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного довічного грошового утримання ОСОБА_1.

На підставі ч. 2 ст. 256 КАС України, звернути постанову суду до негайного виконання у межах стягнення щомісячного довічного грошового утримання за один місяць.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В. Самсонова