Справа № П/811/2243/15.
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року справа № П/811/2243/15.

провадження № 2-ап/811/72/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
доТовариства з обмеженою відповідальністю Дизгідросервіс
простягнення адміністративно господарських санкцій та пені в сумі 13126,90 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дизгідросервіс про стягнення адміністративно господарських санкцій та пені в сумі 13126,90 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач своєчасно подав звіт за формою 10-ПІ, проте норматив по працевлаштуванню інвалідів не виконується, підприємство самостійно не сплатило адміністративно-господарські санкції, у звязку з чим за відповідачем рахується заборгованість в сумі 13126,90 грн.

Представник відповідача подала до суду письмові заперечення та посилалася на те, що підприємством вжито всіх залежних від нього заходів щодо працевлаштування інваліда та виконання передбаченого законом нормативу робочих місць інвалідів.

Крім того, представник відповідача посилався на те, що умовою застосування адміністративно-господарських санкцій є наявність вини та умислу особи, що притягується до відповідальності, яка в даному випадку відсутня.

11 листопада 2015 року представник позивача та представники відповідача подали клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі (а.с.42, 137).

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, здійснення подальшого розгляду справи можливо у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку.

Судом встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю Дизгідросервіс перебуває на обліку в Кіровоградському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

В 2012 році до Товариства з обмеженою відповідальністю Дизгідросервіс про працевлаштування як інваліда звернувся гр. ОСОБА_1

На підтвердження встановленого обмеження життєдіяльності гр. ОСОБА_1 надано Відповідачу копію пенсійного посвідчення, копію довідки №001542 про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 10.10.2006 року (надалі Довідка) та копію Витягу з Акту огляду МСЕК (а.с.132-134).

Дані документи щорічно подавалися відповідачем разом звітами до Кіровоградського обласного відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідачем до Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 11 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", також самостійно розрахована відповідачем становить - 1 особа (а.с.11).

Разом зі звітом за формою 10-ПІ надав вищезазначені копії пенсійного посвідчення та довідки МСЕК працюючого на підприємстві інваліда гр. ОСОБА_1

Після перевірки поданого звіту та документів, позивач з пенсійного посвідчення гр. ОСОБА_1 встановив, що останній отримує пенсію за віком.

Позивач звернувся з запитом до Кіровоградського обласного МСЕК щодо отримання інформації про інвалідність гр. ОСОБА_1

Листом від 01.07.2015 року №556 Кіровоградське обласне МСЕК повідомило, що гр. ОСОБА_1 не є інвалідом (а.с.21).

Оскільки ТОВ Дизгідросервіс не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в кількості 1 особи, до останнього застосовано адміністративно - господарську санкцію у розмірі середньомісячної заробітної плати штатного працівника на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом та пеня, які відповідачем не сплачені, що стало підставою для звернення з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та висновкам відповідача, суд зазначає наступне.

Правову основу вирішення працевлаштування людей з обмеженими можливостями забезпечено Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі Закон № 875), який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення потрібних умов, які дають можливість їм вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями й інтересами.

Вище зазначеним Законом України передбачено забезпечення права інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, зокрема з умовою виконання роботи вдома, через безпосереднє звернення до підприємств, установ, організацій чи до Державної служби зайнятості.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991р. №875-ХІІ (далі за текстом Закон №875-ХІІ) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю та Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. №70, роботодавці реєструються у відділеннях Фонду за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців і щороку, не пізніше 01 березня подають відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Разом з зазначеним, суд при вирішенні спору бере до уваги позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 28.01.2014 року по справі за № 21-476а13 про те, що відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України закріплюється принцип презумпції вини: учасник господарських відносин повинен нести відповідальність за порушення встановлених законом або договором зобов'язань, якщо не доведе, що (1) ним вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення або (2) належне виконання договірних зобов'язань виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій ТОВ Дизгідросервіс виходить із загальних норм права про відповідальність за порушення зобовязань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного звязку між самим порушенням та його наслідками. Вважається, що застосування принципу вини як умови відповідальності повязане з необхідністю доведення порушення зобовязання.

Адміністративно-господарську відповідальність, передбачену статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, за своєю правовою природою суд визнає господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Для притягнення до адміністративно-господарської відповідальності підставою є вина, у формі умислу.

Важливим в цій ситуації є встановлення таких обставин як вини або її відсутності у діях чи бездіяльності роботодавця шляхом оцінки доказів виконання роботодавцем заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про наявність вакансій органів працевлаштування.

Досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що 31.01.2012 року ОСОБА_2, яка в період з 01.03.2011 року по 08.12.2014 року працювала на посаді головного бухгалтера у Відповідача, до прийняття на роботу ОСОБА_3 звернулась до Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Співробітник позивача ОСОБА_4, у консультації щодо того, чи є інвалідом ОСОБА_3 з наданих останнім документів підтвердила, що він є інвалідом ІІІ групи і не висловила жодних зауважень до наданих копій документів.

В подальшому, під час подання звітів про зайнятість та працевлаштування ОСОБА_2 також надавала копії цих документів.

Вищевказані факти підтверджуються письмовими поясненнями ОСОБА_2, наданими в межах розгляду справи № П/811/2242/15 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Дизгідросервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за 2012 рік (а.с.136).

З огляду на викладене суд зазначає, що подані ОСОБА_3 копії документів, саме копія довідки №001542 про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 10.10.2006 року та копія Витягу з Акту огляду МСЕК, не викликали сумнівів та зауважень у Відповідача.

Разом з тим, суд оглянувши залучені копії зазначає, що довідка, яка видається після проходження інвалідом МСЕК та виписка за формою відповідають вимогам законодавства, яке діяло станом на 2006 рік.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що в самій довідці в графі «Група інвалідності» вказано нечітко прописом «І І І».

При цьому на виконання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за період 2012 по 2014 року відповідачем подавалися позивачу звіти про зайнятість і працевлаштування інвалідів, а саме:

- 26.02.2013 року - звіт за формою 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" за 2012 рік;

- 26.02.2014 року - звіт за формою 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" за 2013 рік;

- 25.02.2015 року - звіт за формою 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів" за 2014 рік.

Так, позивач приймав вищезазначені звіти з тими самими довідкою, випискою МСЕК без заперечень, що вбачається з матеріалів справи та позову.

Таким чином, підприємство вважало подані гр. ОСОБА_1 документи дійсними та достовірними. Відповідач був переконаний, що працевлаштував інваліда та створив необхідні умови праці з урахуванням стану захворювання у відповідності до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», що в свою чергу підтверджується довготривалим строком роботи у Відповідача 3 роки.

Відповідно до статті 2 Закону №875-XII , інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобовязана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється Законом.

Так суд зазначає, що, відповідно до вимог КЗпП України інваліди мають право на додаткові пільги та привілеї в порівнянні з іншими працівниками. Факт їхнього порушення розцінюється як порушення законодавства про працю та може стати причиною залучення винних осіб до адміністративної відповідальності. Підстав для відмови в працевлаштуванні ОСОБА_3 у ТОВ «Дизгідросервіс» не було.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідно до пп.1 п.5 Положення про Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Фонду соціального захисту інвалідів від 26.05.2011 № 81, (надалі - Положення) відділення фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює організацію та прийом звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів таких робочих місць, їх аналіз та перевірку правильного розрахунку.

Підпунктом 3 п. 6 Положення встановлено, що відділення фонду має право одержувати в установленому законодавством порядку від місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій необхідні для виконання покладених завдань інформацію, документи і матеріали.

Наведеними нормами визначено, що відділення Фонду на стадії приймання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, здійснює їх аналіз та має право одержувати від підприємств документи та матеріали.

Однак, позивач своїм правом щодо одержання від підприємств документів та матеріалів не скористався і лише на момент подання позову у липні 2015 року Позивачем зроблено запит до Облмсек з метою підтвердження статусу інваліда ОСОБА_3

При цьому суд зауважує, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які працевлаштовують інвалідів не зобовязані перевіряти подані ним документи.

Наведене свідчить, що позивач приймаючи звіти за 2012-2013 роки та подані документи на підтвердження наявності інвалідності у робітника ОСОБА_3 взагалі не перевірялися, тобто Кіровоградським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів фактично допущена протиправна бездіяльність.

З викладеного вбачається, що позивач мав можливість дізнатися про порушення з боку Відповідача щодо невиконання нормативу працевлаштування інвалідів при перевірці даних поданого звіту та копій пенсійного посвідчення, довідки № 001542 про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 10.10.2006 року та копію Виписки з Акту огляду МСЕК. При цьому, такий аналіз даних звіту, їх перевірку та перевірку наданих на підтвердження статусу інваліда копій документів позивач здійснив лише у 2015 році за тих же самих повноважень, які були у нього на момент отримання звіту.

Таким чином, із матеріалів справи та представлених відповідачем доказів, пояснень не вбачається бездіяльності чи протиправних дій ТОВ Дизгідросервіс, а також його умислу чи вини у непрацевлаштуванні інвалідів, що є складовими господарського правопорушення.

ТОВ Дизгідросервіс, здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, оскільки вважав що працевлаштований робітник є інвалідом, а тому відсутні правові підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачені статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відсутні.

Виходячи з наведеного, враховуючи відсутність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій та, відповідно, їх стягнення, відсутні також підстави і для стягнення пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, застосованої згідно Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року.

Згідно з ч.4 ст.94 КАС України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук