Справа № 367/3317/15-а
Суддя: Кухленко Д. С.
Дата ухвалення: 2015-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/3317/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

за участю секретаря Токач М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення відповідача про відмову у задоволені поданого ним до ОСОБА_2 селищної ради клопотання щодо надання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селищі не більше 0,15га, було прийнято з грубим порушенням законодавства України та порушує його права та право власності на земельну ділянку.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначив, що 23 березня 2015 року ОСОБА_2 селищна рада розглянула його клопотання на черговій сесїї. Рішенням ОСОБА_2 селищної ради за №822 від 23.03.2015 року «Про розгляд клопотання щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1Г.» йому було відмовлено в задоволені клопотання через невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, генеральному плану селища ОСОБА_2 та проектам землеустрою до впорядкування територій селища ОСОБА_2. У звязку з цим, позивач вважає, що такі дії відповідача у вигляді відмови в задоволенні клопотання порушують його права та законні інтереси, гарантовані йому Конституцією та нормами чинного законодавства України. Свою позицію при цьому виклав в наступному.

Земельним кодексом України визначено правові засади земельних відносин в Україні, статтею 2 цього Кодексу визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Нормами статті 3 цього ж Кодексу визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Таким чином, правовідносини повязані з земельними відносинами регулюються у відповідності з нормами Конституції та Земельного кодексу України. Інші прийняті нормативно-правові акти не можуть їм суперечити.

Стаття 14 Конституції України визначає, що земля є основним національним багатством, перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на ділянки серед іншого на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права власності на земельні ділянки державної та комунальної власності. Частиною 3 цієї статті встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних нок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених земельним кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Положеннями статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Так відповідно до цих норм громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у певних розмірах. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селищі надається земельна ділянка не більше 0,15 гектара.

Частиною 6 статті 118 ЗК України визначено порядок отримання земельних ділянок державної комунальної власності у власність громадян в межах безоплатної приватизації. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Цією ж статтею визначено порядок та строки розгляду клопотання щодо надання у власність громадянам земельних ділянок державної та комунальної власності. Згідно цього порядку відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних грунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування. Частиною 1 цієї статті визначено, що сільські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Таким чином, у розумінні цієї норми ОСОБА_2 селищна рада є органом місцевого самоврядування, який має повноваження щодо надання у власність громадянам земельних ділянок комунальної власності в межах сел. ОСОБА_2 для всіх потреб і в тому числі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Засади організації, діяльності та правового статусу органів і посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування». Нормами статті 26 цього закону визначено, що вирішення питань регулювання земельних відносин відбувається виключно на пленарних засіданнях селищної ради. Таким чином, клопотання щодо надання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності повинно розглядатися виключно на пленарному засіданні ОСОБА_2 селищної ради.

У відповідності до наведених вище норм законодавства позивач і звернувся з клопотанням до ОСОБА_2 селищної ради щодо отримання у власність (безоплатно) земельної ділянки комунальної власності (цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селищах орієнтовною площею до 0,15 га). При цьому, додав до клопотання передбачені частиною 6 статті 118 ЗК України додатки, а саме графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах с. Коцюбинське.

Позивач вважає, що в його клопотанні, у відповідності з вимогами чинного законодавства України, зазначені всі необхідні дані та обгрунтовано його бажання реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Таким чином, Конституція України та Земельний кодекс України мають вищу юридичну силу ніж нормативно-правові акти прийняті відповідно до них. Відповідно всі рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування повинні не суперечити вимогам Конституції України та Земельного кодексу України. Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. При цьому нормами цієї статті визначено лише одну причину відмови у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та заборони земель адміністративно-територіалъних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Саме таку причину - невідповідності місця розташування об'екта вимогам законів, генеральному плану селища ОСОБА_2 та проектам землеустрою щодо впорядкування території селища ОСОБА_2 - ОСОБА_2 селищна рада вказує в рішенні №822 від 23 березня 2015 р. «Про розгляд клопотання щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власністъ гр. ОСОБА_3». Але в чому саме полягає невідповідність, яким чином селищна рада дійшла до таких висновків, яке обгрунтування існує для таких висновків - у вказаному рішенні не вказується. Супроводжуючий лист до вказаного рішення містить посилання на висновки профільної комісії, яка теж розглядала клопотання.

Стосовно місця розташування земельної ділянки позивач зазначив наступне.

Згідно статті 70 ЗК України, земельна ділянка це частина земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Межа - це умовна лінія, яка відокремлює територію земельної ділянки від іншої частини земної поверхні. Встановлення меж земельної ділянки забезпечується проведенням комплексу польових і камеральних робіт кадастрових зйомок, у процесі яких вимірюються лінійні і кутові розміри меж, проводиться їх погодження із суміжними власниками землі і землекористувачами, обчислення координат межових точок, складання проекту зовнішніх меж земельної ділянки та перенесення їх в натурі. Межа чітко фіксується як на місцевості, так і у відповідних правовстановлюючих документах.

Із встановленням межі земельної ділянки виникає інша невід'ємна її ознака місце розташування. Система координат встановлених меж забезпечує просторову визначеність земельної ділянки і дозволяє розпізнавати її серед інших. 3 цією метою застосовують унікальні кодові позначення земельних ділянок - систему кадастрових номерів, яка несе в собі додаткову інформацію щодо географічного місцезнаходження земельної ділянки в межах адміністративно-територіального устрою України. І тільки після встановлення меж земельної ділянки і видачі правовстановлюючого документу починається її практичне використання, і земельна ділянка, потрапляючи в правове поле, отримує певний правовий статус. Відповідно до земельного законодавства кожна земельна ділянка є об'єктом права власності. Елементами права власності на землю є право володіти, право користуватися і право розпоряджатися нею (ст.78 ЗКУ).

Формування земельної ділянки відбувається на підставі частини 5 статті 79 ЗК України та відповідно до пункту 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, зареєстрованого Міністерством юстиції України 16.06.2010 р. за № 391/17686.

Враховуючи вище зазначене позивач не міг надати ОСОБА_2 селищній раді характеристик земельної ділянки: вона не сформована як суб'єкт права, відповідно, в неї немає меж та інших характеристик. Саме тому позивач вважає, що не можна від нього вимагати наявності цих характеристик.

Відповідно до частини 6 ст.118 Земельного Кодексу України органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені ст.118 Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку надається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволені вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого ршення.

Таким чином, позивач вважає рішення ОСОБА_2 селищної ради №822 від 23 березня 2015 року «Про розгляд клопотання щодо безоплатної передачі земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1Г.» необгрунтованим та безпідставним, а через те, що воно унеможливлює для нього отримання у власність земельної ділянки відповідно до чинного законодавства протиправним. У звязку з цим він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про що в матеріалах справи містяться зворотні повідомлення про отримання відповідачем судових повісток, тому суд, вважає, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

За положенням ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1ст.2 КАС України).

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 26, 33 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад. До повноважень у сфері регулювання земельних відносин зокрема належить: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показаннями свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Судом встановлено, що позивач з метою реалізації гарантованого йому права на отримання безоплатно земельної ділянки, звернувся з клопотанням від 16.01.2015року до ОСОБА_2 селищної ради Київської області. (а.с. 8-9)

ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 25.03.2015року позивача було повідомлено, що його клопотання було розглянуто профільною комісією та сесією ради та направлено копію рішення селищної ради від 23.03.2015року № 822. (а.с. 13)

Рішенням ОСОБА_2 селищної ради Київської області від 23.03.2015року № 822 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні клопотання. (а.с. 12)

Відповідно до положень ст.ст. 13,14 Конституції України земля є основним національним богатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ч.6 ст. 118 Земельного Кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 вказаного Кодексу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України.

Нормами ч. 2 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити певні дії щодо усунення порушень або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав суб'єктів у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селищі не більше 0,15 га в адміністративних межах селища ОСОБА_2 Київської області, то суд визнає такі дії ОСОБА_2 селищної ради Київської області неправомірними, а тому вважає за можливе зобов'язати відповідача винести на засідання чергової сесії ОСОБА_2 селищної ради, розглянути по суті та прийняти рішення по клопотанню ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) щодо норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,15 га в межах сел. Коцюбинське Київської області відповідно до чинного законодавства і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні.

Згідно зі ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 13-14, 19, 92 Конституції України, 26, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 2, 6, 9, 41, 69, 71, 162 КАС України, -

постановив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 селищної ради Київської області щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селищі не більше 0,15 га в адміністративних межах селища ОСОБА_2 Київської області, скасувавши відповідне рішення ОСОБА_2 селищної ради.

Зобовязати ОСОБА_2 селищну раду винести на засідання чергової сесії ОСОБА_2 селищної ради, розглянути по суті та прийняти рішення по клопотанню ОСОБА_1 про виділення та передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації орієнтовною площею 0,15 га в межах сел. Коцюбинське Київської області відповідно до чинного законодавства і дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його данні.

Стягнути з ОСОБА_2 селищної ради Київської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_5