Справа № 820/11672/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 грудня 2015 р. № 820/11672/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- скасувати податкове повідомлення рішення Індустріальної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 03.12.2015 р. № форми «Р» яким донараховано податкове зобов'язання по податку на додатну вартість у сумі 395 663,90 грн. (у тому числі за основним платежем 238 949,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) 119 474,50 грн., та за штрафної санкції (10 %) відповідно до п.41 підр. II розд. XX ПК України);

- скасувати податкове повідомлення рішення Індустріальної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 03.12.2015 р. №5 форми «В4» яким зменшено суму від'ємного значення по податку на додану вартість у розмірі 372 404,00 грн.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що прийняті податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 р. № форми «Р» яким донараховано податкове зобовязання по податку на додатну вартість у сумі 395 663,90 грн. (у тому числі за основним платежем 238 949,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) 119 474,5 грн., та за штрафної санкції (10 %) відповідно до п.41 підр. ІІ розд. ХХ ПК України) та податкове повідомлення-рішення від 03.12.2015 р. № форми «В4» яким зменшено суму відємного значення по податку на додану вартість у розмірі 372 404,0 грн. - є незаконними та необґрунтованими. Так, позивач послався на безпідставність висновків щодо не підтвердження реальності здійснення господарських операцій з TOB «РАВЕНА ПЛЮС» (код за ) за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року.

Представник відповідача в наданих до суду запереченнях проти позову зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03.12.2015 р. №, 03.12.2015 р. № від 16.02.3015р. є цілком законними та обґрунтованими, винесеним відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на приписи ст.41, ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України суд, зібравши докази, що в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, доходить висновку, що справу слід розглянути на підставі наявних в ній доказів в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» 28.11.2007 р. зареєстровано в Управлінні державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ХМР, реєстраційний № 1 038648, та взято на облік в органах державної податкової служби з 29.11.2007 р. за № 14018. Згідно свідоцтва від 12.12.2007 №74, ТОВ «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» є платником податку на додану вартість.

Судом встановлено, що фахівцями Індустріальної обєднаної державної податкової інспекції міста Харкова Головного управління ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача.

Суд зазначає, що статтями 75, 76 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Положеннями статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна виїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова виїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної виїзної перевірки.

Зазначені податкові повідомлення рішення винесені на підставі акту Індустріальної ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 «Про результати проведення позапланової виїзної документальної перевірки TOB «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» (код за ) з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з TOB «РАВЕНА ПЛЮС» (код за ) за період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року.

У висновках акту від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 встановлені наступні порушення:

1. п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 24 Декларації) за червень 2015 року на загальну суму 372 404,0 грн.

2. п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість за червень 2015 року на загальну суму 238 949,0 грн.

Позивач не згоден з зазначеними вище з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями рішеннями, висновкам акту перевірки, вважає що Індустріальною ОДПІ не додержано вимог діючого законодавства при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки Позивача, документація по взаємовідносинам Позивача з його контрагентами належним чином не досліджувалася, висновки акту перевірки базуються на припущеннях, доводи податкового органу щодо відсутності реального характеру відповідних операцій не підтверджені належними доказами.

В мотивувальній частині акту перевірки від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 зазначається, що відповідно до отриманої податкової інформації від 18.09.2015 року №836/7/20-33-2201-07 складених іншими органами ДПС відносно контрагента ТОВ «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» в ході проведення перевірок органами ДПС було встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної фінансово-господарської діяльності, в силу відсутності технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання, задекларованого основного виду діяльності., а отже угоди, які були укладені ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" з TOB «РАВЕНА ПЛЮС» (код за ЄДРПОУ - 35588528) не спричиняють реального настання правових наслідків та не були направлені на здійснення господарської діяльності, а отже протиправно були відображені у податковому обліку ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК".

Такий висновок ДПІ є помилковим та хибним, виходячи з наступного.

З акту перевірки вбачається, що перевіряючими не враховані податкові накладні, видані після формування податкового кредиту з ПДВ, посилаючись на висновки податкової інформації інших органів ДПІ, не беручи до уваги первинну бухгалтерську документацію ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК".

В свою чергу посилання ДПІ на висновки вказаної податкової інформації контрагента є неспроможними, оскільки відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. №984, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів (п. 6 розділу І Порядку). Акти, на які робиться посилання в акті перевірки підприємства ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" не є такими документами. Тобто сам по собі акт перевірки є лише документом, що фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, та не містить у собі доказової бази щодо виявлених у ході перевірки обставин, які повинні підтверджуватись первинними документами.

В свою чергу, слід зазначити, що відповідно до п. 10 Розділу 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства», затвердженого наказом ДПА України №984 від 22.12.2010 року, у разі неможливості проведення перевірки складається відповідний акт, який засвідчує такий факт.

Відповідно до пп. 5.2.3 Наказу від 28 лютого 2007 року № 110 «Про затвердження Порядку взаємодії між структурними підрозділами органів державної податкової служби з питань реєстрації та обліку платників податків», якщо за наслідками перевірки встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то складається акт перевірки місцезнаходження платника податків та проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків.

Тобто, зі змісту вищевказаних норм, вбачається, що за результатами перевірки платника податку, місцезнаходження якого не встановлено, складається акт, проте в ньому повинно зазначатися лише причини неможливості проведення перевірки, та ніяким чином не можуть робитися висновки за результатами перевірки, які впливатимуть на права, свободи та інтереси інших осіб, в даному випадку ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК".

Ті ж самі міркування повинні бути враховані при дослідженні змістовної частини актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК".

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, що повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Пунктом 2.4 вказаного положення встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення:

- ПК України, а саме: п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг), п/п 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 (щодо визначення змісту поняття розумна економічна причина (ділова мета) );

- (положення ПК України щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК України (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 201.1. (порядку видачі податкових накладних), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо порядку видачі п/н.); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 ПК України (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту); п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку);

- а також положення п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), а також положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», приходимо до наступних висновків.

Податковим кодексом України, передбачені випадки не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку: відсутність податкової накладної, оформлення її з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу, складання податкової накладної особою, яка у встановленому порядку не зареєстрована як платник податку на додану вартість та/або відсутність мети їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Інших підстав для не включення до складу податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість даний кодекс не передбачає.

Наявні у Позивача документи не мають дефектів форми або змісту, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак повинні були сприйняті ДПІ як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

На час здійснення господарських операцій контрагенти Позивача, були включені до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців та мали статус платників податку на додану вартість. Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності.

З огляду на викладене, договори ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" із його контрагентами були складені з метою їх реального виконання. Позивач ставив за мету здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

Усі витрати Позивача з придбання товарів (робіт/послуг) були об'єктивно необхідні Позивачу для забезпечення господарської діяльності, та підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами.

Крім того, контрагенти ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" на момент вчинення господарських операцій із ним не були виключені та перебували у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців, що не заперечується в акті перевірки від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 р. № 755-IV із змінами та доповненнями якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, що підлягають внесенню до цього реєстру є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатись на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коли вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

За таких обставин покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність ні за несплату податків продавця, ні за можливу недостовірність інформацію про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер. Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Чинне законодавство, зокрема Податковий кодекс України, не встановлює обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. Сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару має сплачувати цей податок до бюджету.

Виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Так, у відповідності до п.п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В акті перевірки від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК", що підтверджують наявність фактів порушень ним норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а лише посилається на податкову інформацію складену іншим податковими органами зокрема:

1.Від Західної ОДПІ м. Харкова отримано податкову інформацію від 18.09.2015 №836/7/20-33-22-01-07 по ТОВ «РАВЕНА ПЛЮС» код за за період декларування ПДВ жовтень 2014 року, червень, липень 2015 року, згідно якої контролюючим органом зроблено висновок про невідповідність номенклатури придбаних у вказаних періодах товарів (робіт послуг) номенклатурі поставлених товарів (робіт, послуг).

В результаті ДПІ порушено ст. 83 "Матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок" у якій вказано, що "Для посадових осіб органів Державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є:

83.1.1. Документи, визначені цим Кодексом;

83.1.2. Податкова інформація;

83.1.3. Експертні висновки;

83.1.4. Судові рішення;

Висновки перевірки мають ґрунтуватися на первинних документах, наявності яких у платників вимагає п. 2 ст. 138 ПК (для підтвердження права на включення сум до складу витрат) і п. 6 ст. 198 ПК (для підтвердження права на включення сум до складу податкового кредиту).

Нормами, які визначають обсяг документів, необхідний і достатній для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту, є п. 6 ст. 198 і ст. 201 ПК. Документом, що дає право на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту платника, є податкова накладна, яка належно оформлена та належно зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Нормами, що обґрунтовують право на включення ПДВ до складу податкового кредиту, а витрат - до валових витрат платника, є пп. 1 і 3 ст. 198, п/п 1 п. 1 і п. 2 ст. 138 ПКУ, що вимагають:

підтвердження факту здійснення господарської операції із придбання (виготовлення) товарів, робіт (послуг), що підтверджується первинними документами про здійснення господарської операції (ст. 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні");

повязаності операції, за якою виникла можливість включення ПДВ до складу податкового кредиту платника, а витрат на придбання товарів - до складу валових витрат, з господарською діяльністю платника, що визначається з метою використання в оподаткуванні (ст. 5 ПК), за п/п 36 п. 1 ст. 14 Кодексу.

Таким чином, належно оформлені між ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" та його контрагентами видаткові накладні були достатньою законною підставою для ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" відобразити в бухгалтерському та податковому обліку підприємства операції з придбання та реалізації товарів (робіт/послуг).

Дані зустрічних звірок контрагентів іншими податковими органами (яких до речі так і не було проведено) не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат та визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Натомість до кола таких доказів можуть бути віднесені такі, що набрали законної сили обвинувальний вирок суду відносно посадових осіб платника податків за вчинення злочинів, що передбачені ст.ст.191, 205 або 212 Кримінального кодексу України (адже метою вчинення нікчемного (недійсного) правочину або викривлення дійсних показників господарських операцій в податковому обліку платника податків є намір платника податків на заволодіння державним майном або намір платника податків на ухилення від сплати податків, зборів), рішення адміністративного суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, рішення адміністративного суду про визнання правочину недійсним тощо.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів інших податкових органів.

У акті від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 Індустріальної ОДПІ у якості обґрунтування посилається на існування низки судових доктрин таких як «Ділова мета» (business purpose) та «реальність господарської операції», але податковим органом нічим не обґрунтовано їх застосування та не наведено ніяких доказів щодо правомірності їх застосування.

В акті перевірки рясно наводиться такий термін як "фіктивне підприємство", "безтоварна операція", які, з погляду права, є не більш ніж оцінними судженнями, та аж ніяк не можуть застосовуватися в резолютивній частині акту, де потрібні чіткі правові формулювання.

З погляду права, всім цим формулюванням може відповідати єдине поняття "фіктивний правочин", щодо якого у ст. 234 ЦК сказано: "Фіктивний правочин визнається судом недійсним", чого у даному випадку Індустріальною ОДПІ не здійснено.

Суть доктрини «Ділова мета» (business purpose) або «зміст понад форми» (substance over form) полягає в тому, що діяльність платника податків не ставиться під сумнів, якщо у неї є ще й розумна ділова мета, крім мінімізації оподаткування. В іншому випадку податкові наслідки переосмислюються у відповідності з економічною сутністю операцій.

Так, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку у зв'язку з придбанням, виготовленням товарів та послуг, основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК господарська діяльність це діяльність, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу. Це визначення кореспондує зі ст. 3 Господарського кодексу України (далі - ГК), згідно з якою господарська діяльність це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність; господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва підприємцями; господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Отже, господарська діяльність субєктів підприємництва має бути спрямована на одержання прибутку, а некомерційних установ, організацій на досягнення цілей, з метою досягнення яких вони створені. Із зазначеного слідує, що діяльність, яка не спрямована на досягнення прибутку (або інших цілей для некомерційних установ та організацій), не може буди визнана господарською, тому суми податків, нарахованих (сплачених) у звязку з придбанням, виготовленням товарів та послуг, основних фондів без мети їх використання у межах господарської діяльності, не можуть бути віднесені до податкового кредиту. Відповідно, операції, що не спрямовані на одержання прибутку (інших господарських цілей), не надають права на податковий кредит.

Посилання Індустріальної ОДПІ в акті перевірки в обґрунтування висновку щодо неправомірного формування податкового кредиту за господарськими операціями ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" з його контрагентами не може свідчити про неможливість фактичного постачання товару (виконання робіт) за укладеними ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" з його контрагентами договорами, оскільки такі обставини не підтверджені належними доказами; фактів не відображення контрагентами ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" у податковому обліку відомостей за фінансово-господарськими операціями у відповідності до чинного законодавства Індустріальної ОДПІ не висвітлено; спрямованість спірного правочину на реальне настання правових наслідків підтверджується первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

Наведене в акті перевірки міркування про нереальність здійснених господарських операцій містить в собі обєктивну сторону складу злочину відповідальність за який передбачена ст.205 КК України, але ніяких даних стосовно притягнення посадових осіб контрагентів Позивача до кримінальної відповідальності в акті перевірки не наведено.

Згідно п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2011р. за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984), факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У відповідності до п. 5. 2. Порядку № 984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожними відображеним в акті фактом порушення необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово - господарської діяльності та господарську операцію, в результаті якої здійснено порушення.

Індустріальною ОДПІ в акті перевірки висновок про відсутність реального здійснення господарських операцій між ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" та його контрагентами викладено без висвітлення конкретних обставин господарських операцій, які свідчать про неможливість факту їх здійснення, та без посилання на будь-які первинні документи, в зв`язку з чим, такий висновок Індустріальної ОДПІ є таким, що зроблений з порушенням вимог Порядку № 984.

Крім того, акт перевірки не містять відомостей стосовно податкових повідомлень-рішень, якими б контрагентам Позивача були визначені податкові зобов'язання чи застосовані штрафні (фінансові) санкції за наслідками здійснення господарської операції з ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК".

В силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами вчинення платником податків нікчемного правочину можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 ГК України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Згідно із статтею 65 Кримінально-процесуального кодексу України доказами в кримінальній справі є фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.

Підставами для невірних висновків стали твердження невідомих громадян, які пояснили, що юридичні особи які орендували в них приміщення фінансово - господарській діяльності не проводили, органами ДПІ бухгалтерські та інші документи по фінансово - господарській діяльності контрагентів ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" не вивчалися.

Водночас, такі пояснення могли бути отримані виключно в межах кримінальної або оперативно-розшукової справи. Та оцінюватись встановлені факти щодо наявності або відсутності обставин мали б компетентним судом, а не в межах проведення податкової перевірки.

Пояснення, що зафіксовані в невідомих документах з невизначеним процесуальним статусом, є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, однак вони не є єдиним та належним доказом, який встановлює відповідні юридичні факти, у тому числі й щодо нікчемності правочинів, оскільки таким доказом, може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили.

Правовідносини з приводу укладання та виконання договорів, які позивач вважає нікчемними, виникли між юридичними особами, а фізичні особи, які учиняли підписи на договорах та інших ділових паперах, діяли як представники цих юридичних осіб.

В силу частини четвертої статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Дії фізичних осіб - представників, які учиняли підписи на договорах та інших первинних бухгалтерських документах, у контексті правової оцінки правочинів, що вчинені між юридичними особами, слід оцінювати з точки зору наявності у цих фізичних осіб відповідних повноважень на укладення правочину від імені юридичної особи.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

В силу частини другої статті 1158 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Таким чином, сам лише факт того, що певна фізична особа учинила правочин (певні дії, що мають юридичне значення) в інтересах юридичної особи без її доручення або з перевищенням повноважень, не має наслідком нікчемності такого правочину, адже такого наслідку законом не передбачено.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускали контрагенти, або що єдиною метою здійснення господарських операцій було одержання необґрунтованої податкової вигоди.

З досліджених Індустріальною ОДПІ документів про рух безготівкових коштів встановлений факт виконання ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" зобов'язань по оплаті вартості робіт за переліченими вище правочинами шляхом перерахування безготівкових грошових коштів. Доказів повернення цих коштів до ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК", наявності у ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" та його контрагентів спільного інтересу щодо їх отримання акт перевірки не містить. За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податків призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника. Отже, документи про рух безготівкових коштів є належними та допустимими доказами реальності вчинених між ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" та контрагентами господарських операцій.

Індустріальна ОДПІ невірно ставить правомірність та реальність господарських правовідносин ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" в залежність від результатів фінансово-господарської діяльності його контрагентів та висновки щодо перевірок таких контрагентів, оскільки вказане законом не передбачено, та є протиправним з огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений статтею 61 Конституції України.

Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Аналізуючи зазначену норму права, слід зробити висновок, що в силу приписів ч. 3 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 83 Податкового кодексу України складена Західної ОДПІ м. Харкова податкова інформація від 18.09.2015 №836/7/20-33-22-01-07 по ТОВ «РАВЕНА ПЛЮС» код за за період декларування ПДВ жовтень 2014 року, червень, липень 2015 року, не може бути сприйнята як належна та допустимі докази вчинення ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" порушення закону, так як вказані акти згідно з судовими рішеннями (які набрали законну силу) складені з порушенням закону.

При цьому будь яких інших мотивів суб'єктом владних повноважень в основу спірних висновків акту перевірки від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 не покладено.

Будь яких інших доказів Індустріальної ОДПІ, окрім викладених в документах скасованих судовими рішеннями, в акті перевірки від 19.11.2015р. № 1173/20-36-22-05-07/35588528 не наведено.

Враховуючи наведене, висновки Індустріальної ОДПІ про наявність порушень п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (ряд. 24 Декларації) за червень 2015 року на загальну суму 372404 грн., та занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість за червень 2015 року на загальну суму 238 949,0 грн. - є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність має індивідуальний характер. Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Чинне законодавство, зокрема Податковий кодекс України, не встановлює обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, якщо такий податок не буде сплачено продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця у складі ціни товару. Сума податку на додану вартість, включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару має сплачувати цей податок до бюджету.

Дослідивши зміст акту перевірки, судом встановлено, що даний документ не містить жодних фактичних даних, які б свідчили про відсутність здійснення господарських відносин з ТОВ «РАВЕНА ПЛЮС» у червні 2015 року та завищення податкового кредиту по податку на додану вартість заниження валових витрат ТОВ «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК».

З огляду на викладене, вимоги позивача про скасування податкових повідомлень - рішень № форми «Р» від 03.12.2015 р. та №5 форми «В4» від 03.12.2015 р., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.8, 19 Конституції України, ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення рішення Індустріальної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 03.12.2015 р. № форми «Р» яким донараховано податкове зобов'язання по податку на додатну вартість у сумі 395 663,90 грн. (у тому числі за основним платежем 238 949,00 грн., за штрафними (фінансовими санкціями) 119 474,50 грн., та за штрафної санкції (10 %) відповідно до п.41 підр. II розд. XX ПК України).

Скасувати податкове повідомлення рішення Індустріальної ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 03.12.2015 р. №5 форми «В4» яким зменшено суму від'ємного значення по податку на додану вартість у розмірі 372 404,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК» (61035, м.Харків, вул.Каштанова, буд.29, к.316 код ЄДРПОУ0 35072409) витрати зі сплати судового збору в розмір 11521 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять одну) грн. 03 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.