Справа № 805/4858/15-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 805/4858/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності в частині не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно; зобовязання вчинити дії з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (відповідач 2) про визнання незаконною бездіяльності в частині не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 04.04.2014 року по 04.04.2015 року тривалістю 11 календарних днів і щорічну основну відпустку за період роботи з 04.04.2015 року по 09.10.2015 року тривалістю 21 календарний день; зобовязання вчинити дії з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 04.04.2014 року по 04.04.2015 року тривалістю 11 календарних днів і щорічну основну відпустку за період роботи з 04.04.2015 року по 09.10.2015 року тривалістю 21 календарний день.

До початку судового розгляду справи по суті позивачем до суду надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просив визнати незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно; зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області вчинити дії з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Указом Президента України №193/2012 його призначено на посаду судді Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області.

У звязку з проведенням, зокрема, на території м. Макіївка антитерористичної операції, позивачем на виконання вимог п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» було подано заяву про прикріплення його до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

На підставі даної заяви рішенням ВККС України від 09.04.2015 року №16/зп-15 ОСОБА_1 прикріплено до Словянського міськрайонного суду Донецької області. Одночасно з цим рішенням ВККС України від 03.03.2015 року надано рекомендацію для переведення судді Кузнецова Р.О. на посаду судді Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Указом Президента України №564/2015 від 26.09.2015 року позивача переведено до Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

При цьому позивач вказує на те, що строк прикріплення його за рішенням ВККС України від 09.04.2015 року мав сплинути 27.09.2015 року, у звязку з чим позивачем 19.09.2015 року було направлено заяву до ВККС України про повторне прикріплення його до суду в іншій місцевості, проте листом від 15.10.2015 року за №18-14784/15 ВККС України повідомила позивача, що повторне його прикріплення до іншого суду неможливе внаслідок переведення за Указом Президента України до іншого суду.

Наказом в.о. Голови Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області №8-к від 09.10.2015 року позивача відраховано зі штату даного суду та зазначено про надання компенсації за невикористані відпустки.

Проте, всупереч вимогам законодавства відповідач 1 не виконав покладені на нього обовязки щодо забезпечення належного фінансування суддів та не здійснив нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за період з 28.09.2-15 року по 09.10.2015 року включно.

Позивач вважає, що відповідач 1 не має жодного права позбавляти суддів суддівської винагороди, адже норма п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» жодним чином не ставить та не може ставити під умову право суддів на отримання суддівської винагороди, виплата якої не може залежати від рішення ВККС України, а лише регулює можливість прикріплення суддів до іншого суду.

Таким чином, просив визнати незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно; зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області вчинити дії з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно.

Відповідачем 1 до суду надано письмові заперечення проти позову, в яких ТУ ДСА в Донецькій області вказує на те, що у звязку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції Центрально-міський районний суд м. Макіївки Донецької області припинив свою роботу щодо здійснення правосуддя, його працвники не виконують свої службові обовязки. Так, відповідач 1 зазначає, що розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду від 02.09.2014 року №27/0/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» було змінено територіальну підсудність судових справ, підсудним розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам. Таким чином, вважає, що питання виплати заробітної плати безпосередньо повязане з фактичним виконанням працівником своїх обовязків. Втім, ОСОБА_2 суддів України від 23.12.2014 року №76 зобовязано ДСА України забезпечити виплату суддівської винагороди, обрахованої з дня останнього нарахування до дня тимчасового прикріплення, та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу та суддівської винагороди до моменту переведення в установленому законом порядку в судах, до яких тимчасово прикріплені.

Відповідач 1 вказує на приписи п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», якими встановлено, що у разі якщо суд припиняє роботу у звязку із стихійним лихом, військовими діями, проведенням антитерористичної операції або іншими надзвичайними обставинами, суддя, який обіймає посаду в такому суді, може бути, за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, на строк не більше ніж на шість місяців прикріплений до іншого суду того ж рівня в іншій місцевості із збереженням за ним посадового окладу, але без відповідних доплат.

Так, наказом голови Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2014 року №15-к позивача було прикріплено до Словянського міськрайонного суду Донецької області. ОСОБА_2 ВККС України від 09.04.2015 року №16/зп-15 позивача було прикріплено до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

Таким чином, протягом часу прикріплення позивача до Словянського міськрайонного суду Донецької області, зокрема з 28.03.2015 року до 28.09.2015 року протягом шести місяців позивачу проводилась виплата суддівської винагороди без відповідних доплат.

Стосовно подальшої невиплати суддівської винагороди ОСОБА_1, тобто після 28.09.2015 року, відповідач 1 вказує на відсутність інформації щодо повторного прикріплення позивача до Словянського міськрайонного суду Донецької області як на відсутність підстав для здійснення виплат суддівської винагороди.

З урахуванням даних обставин, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Позивачем та представником відповідача 1 до суду надано письмові заяви про здійснення розгляду справи за їх відсутності.

Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Указом Президента України №193/2012 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області.

У звязку з проведенням, зокрема, на території м. Макіївка антитерористичної операції, позивачем на виконання вимог п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» було подано заяву про прикріплення його до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

Наказом голови Словянського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2014 року №15-к позивача було прикріплено до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

ОСОБА_2 Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі ВККС України) від 03.03.2015 року надано рекомендацію для переведення судді Кузнєцова Р.О. на посаду судді Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

09.04.2015 року ОСОБА_2 Вищої кваліфікаційної комісії суддів України №16/зп-15 ОСОБА_1 прикріплено до Словянського міськрайонного суду Донецької області.

19.09.2015 року ОСОБА_1 направлено заяву до ВККС України про повторне прикріплення його до суду в іншій місцевості.

Указом Президента України №564/2015 від 26.09.2015 року позивача переведено до Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Наказом в.о. Голови Центрально-міського районного суду м. Макіївки Донецької області №8-к від 09.10.2015 року позивача відраховано зі штату даного суду та зазначено про надання компенсації за невикористані відпустки.

12.10.2015 року наказом Голови Центрально-міського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №75-К ОСОБА_1 зараховано до штату Центрально-міського суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у звязку з призначенням його суддею цього ж суду з 13.10.2015 року.

Листом ВККС України від 15.10.2015 року за №18-14784/15 ВККС України, наданим на заяву позивача від 19.09.2015 року, ОСОБА_1 повідомлено, що повторне його прикріплення до іншого суду неможливе внаслідок переведення за Указом Президента України до іншого суду.

Предметом доказування в цій справі є обставина наявності або відсутності у позивача права на отримання суддівської винагороди в період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року.

Порядок призначення чи обрання суддею і умови забезпечення суддів визначаються виключно Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачають особливості забезпечення функціонування судової влади.

Згідно ч. 1 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказаного Закону встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За приписами ч.2 ст.145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди - щодо фінансового забезпечення діяльності цих органів; Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

У відповідності до ч.3 ст.145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому щодо місцевих та апеляційних судів.

За приписами ст.146 вказаного Закону визначено, що суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

Пунктом 4 Рішення ОСОБА_2 суддів України від 23.12.2014р. №76 зобов'язано Державну судову адміністрацію України забезпечити виплату: суддівської винагороди, обрахованої з дня останнього нарахування до дня тимчасового прикріплення, та допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу (у разі перебування у відпустці) та суддівської винагороди до моменту переведення в установленому законом порядку в судах, до яких вони тимчасово прикріплені.

Також, приписами п.5 вказаного Рішення передбачено, що Державна судова адміністрація України забезпечує асигнування для виплати суддівської винагороди суддям з урахуванням цього рішення.

Відповідно до п.10 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності 28.03.2015р., передбачено, що у разі якщо суд припиняє роботу у зв'язку із стихійним лихом, військовими діями, проведенням антитерористичної операції або іншими надзвичайними обставинами, суддя, який обіймає посаду в такому суді, може бути, за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, на строк не більше ніж на шість місяців прикріплений до іншого суду того ж рівня в іншій місцевості із збереженням за ним посадового окладу, але без відповідних доплат.

З аналізу наведених норм вбачається, що виплата суддівської винагороди суддям, які призначені на відповідні посаді до судів, що припинили свою роботу у звязку з проведенням АТО, здійснюється лише в разі їх тимчасового (не більше, ніж на шість місяців) прикріплення до суду того ж рівні в іншій місцевості.

Суд не підтримує доводи позивача стосовно регулювання вищезазначеною правовою норми (п. 10 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») лише порядку прикріплення суддів до іншого суду, ніж право суддів на отримання суддівської винагороди, виплата якої не може залежати від рішення ВККС України, оскільки вказана норма є цілісною та не може застосовуватись в частині.

При цьому, суд зазначає, що метою прийняття даного Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» є підвищення національних стандартів судоустрою і судочинства та забезпечення права на справедливий суд.

Враховуючи наявність обмеження на даний час діючим законодавством шістьма місяцями строку прикріплення суддів, які призначені на відповідні посаді до судів, що припинили свою роботу у звязку з проведенням АТО, до судів в іншій місцевості, суд не вбачає бездіяльності відповідача 1 стосовно не вчинення останнім дій з нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди в період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року, оскільки шестимісячний термін, на який суддя був прикріплений до штату Словянського міськрайонного суду Донецької області, станом на 27.09.2015 року сплинув, а до штату Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позивача було зараховано лише з 13.10.2015 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ТУ ДСА України у Донецькій області у вказаних правовідносинах діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та не допускало бездіяльності щодо не нарахування позивачу суддівської винагороди у вищевказаний період.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області вчинити дії з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно є похідними від позовних вимог при визнання бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області стосовно не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Нормою ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із завдань адміністративного судочинства, як то захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише у разі його порушення рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності в частині не вчинення дій з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно; зобовязання вчинити дії з нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року включно відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Крилова М.М.