Справа № 810/4689/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року №810/4689/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 червня 2015 року №16279-17 та №16280-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договорів оренди з Ніжинською районною державною адміністрацією Чернігівської області №276 від 20 лютого 2005 року та №705 від 2 жовтня 2006 року №705 орендує дві земельні ділянки площею 27,5675 га та 8,3908 га відповідно.

23 червня 2015 року відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 визначено грошові зобовязання з орендної плати в сумі 16832,69 грн. за земельну ділянку площею 27,5675 га та 5123,41 грн. за земельну ділянку площею 8,3908 га.

Позивач стверджує, що відповідні суми орендної плати податковий орган розрахував з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема, застосував ставки податку, що не передбачені умовами договору.

Відповідач проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. В письмових запереченнях проти позову послався на правомірність проведеного розрахунку орендної плати за земельні ділянки.

При цьому наголосив, що виходячи з принципу пріоритетності положень Податкового кодексу України в питаннях оподаткування, розмір орендної плати не може суперечити його вимогам, навіть у випадку, коли договором оренди передбачено інші (менші) ставки податку.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 16 грудня 2015 року, не з'явились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Ніжинською районною державною адміністрацією Чернігівської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладений договір оренди від 20 лютого 2005 року №276, за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 27,5675 га, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, Григоро-Іванівська сільська рада (а.с. 8-14).

Відповідно до пункту 3 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки не визначена.

Пунктом 9 договору встановлено, що орендна плата вноситься Орендарем в 5-ти кратному розмірі земельного податку.

Також, між Ніжинською районною державною адміністрацією Чернігівської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладений договір оренди від 2 жовтня 2006 року №705, на умовах якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 8,3908 га, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, Григоро-Іванівська сільська рада (а.с. 15-20).

Згідно пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки не визначена.

Пунктом 8 договору передбачено, що орендна плата Орендарем вноситься у грошовій формі в 20-ти кратному розмірі земельного податку за рік: 1628,66 грн. за землі водного фонду, 423,13 грн. за землі сільськогосподарського призначення.

23 червня 2015 року Ніжинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області прийняте податкове повідомлення-рішення №16279-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з орендної плати за земельну ділянку площею 8,3908 га у розмірі 5123,41 грн. (а.с. 32); та №16280-17, яким позивачу визначену суму податкового зобовязання з орендної плати за земельну ділянку площею 27,5675 га у розмірі 16832,69 грн. (а.с. 42).

Як вбачається з листа Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 12 серпня 2015 року №8617/5/25-13-17-015 суму податкового зобовязання з орендної плати відповідачем розраховано таким чином:

- для земельної ділянки площею 27,5675 га: 2900 х 1,756 х 3,2 х 1,249 х 27,5675 х 3%;

- для земельної ділянки площею 8,3908 га: 2900 х 1,756 х 3,2 х 1,249 х 8,3908 х 3%, де 2900 нормативна грошова оцінка ріллі по Чернігівській області; 1,756 коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель відповідно до постанови КМУ від 31 жовтня 2011 року №1185; 3,2 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель станом на 1 січня 2013 року; 1,249 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель станом на 1 січня 2014 року; 3% - мінімальна сума річного платежу відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України.

Позивач з визначеною суму грошових зобовязань з орендної плати не погоджується, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

У розумінні підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

За змістом пунктів 288.2 та 288.3 статті 288 Податкового кодексу України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктами 285.1 та 285.2 встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу ( пункт 286.5 статті 286 Податкового кодексу України).

У силу вимог пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з пунктом 289.3 статті 289 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Суд зазначає, що нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь в Україні у повному обсязі була проведена 1 липня 1995 року відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213. В основу розрахунку нормативної грошової оцінки земель покладено рентний доход, який створюється при виробництві зернових культур і визначається за даними економічної оцінки земель, проведеної у 1988 році.

За результатами її проведення отримані значення нормативної грошової оцінки 1 гектара угідь (ріллі та перелогів, багаторічних насаджень, природних сіножатей та пасовищ) у цілому по Україні, Автономній Республіці Крим і областях, адміністративних районах та сільськогосподарських підприємствах.

Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 3 лютого 2012 року №1370/22/4-12 нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення Чернігівської області, яка проведена станом на 1 липня 1995 року, становить 2899,80 грн. (а.с. 64).

На виконання пункту 289.3 статті 289 Податкового кодексу України Державне агентство земельних ресурсів України листом від 14 січня 2015 року 6-28-0.22-215/2-15 повідомило, що коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249. Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася.

Кумулятивне значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель з 1995 року станом на 1 січня 2015 року становить 3,997.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185, яка набрала чинності 1 січня 2012 року, внесено зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, зокрема, визначено, що показники нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 року, застосовуються із коефіцієнтом 1,756.

Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 13.02.2012 № 1979/22/4-12 «Про застосування постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185» нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь проведена в повному обсязі станом на 1 липня 1995 року відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 (зі змінами). Результати зазначеної нормативної грошової оцінки є базою для справляння земельного податку, фіксованого сільськогосподарського податку, орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, визначення мінімального розміру орендної плати за земельну частку (пай), державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом. Значення нормативної грошової оцінки земель щороку уточнюється на коефіцієнт індексації, який визначається відповідно до законодавства.

Оскільки базою оподаткування земельного податку та орендної плати за земельну ділянку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, то при обчисленні суми земельного податку або орендної плати за земельну ділянку платниками самостійно застосовується коефіцієнт 1,756 до нормативної грошової оцінки гектара ріллі окремої земельної ділянки, проведеної станом на 1 липня 1995 року.

Отже, мінімальний розмір орендної плати за земельну ділянку площею 27,5675 га становить 16832,37 грн.: 27,5675 х 2899,80 х 3,997 х 1,756 х 3%; площею 8,3908 га становить 5123,32 грн.: 8,3908 х 2899,80 х 3,997 х 1,756 х 3%, де 2899,80 нормативна грошова оцінка одного гектару земель сільськогосподарського призначення у Чернігівській області станом на 1 липня 1995 року; 3,997 кумулятивне значення коефіцієнту індексації за період від дати проведення нормативної грошової оцінки земель; 1,756 коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2011 №1185, 3% - мінімальний розмір платежу згідно підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що податковий орган визначаючи позивачу суму орендної плати правильно застосував положення чинного законодавства. Разом з тим, при здійсненні розрахунку округлив значення нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення у Чернігівській області з 2899,80 грн. до 2900,00 грн., що у свою чергу призвело до збільшення грошового зобовязання позивача з орендної плати за податковим повідомленням-рішенням від 23 червня 2015 року №16280-17 на 0,32 грн., за податковим повідомленням-рішенням від 23 червня 2015 року №16279-17 на 0,09 грн.

Таким чином, у відповідній частині податкові повідомлення-рішення від 23 червня 2015 року №16280-17 та №16279-17 є протиправним та підлягають скасуванню.

Стосовно посилань позивача на норми підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, як на підстави для звільнення від сплати орендної плати, визначеної оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обовязковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Оскільки рішення Григоро-Іванівської сільської ради «Про затвердження місцевих податків на 2015 рік», яким затверджено ставки плати за землю прийнято лише 30 січня 2015 року, позивач вважає, що орендна плата повинна справлятись з урахуванням ставок, які діяли до 31 грудня 2014 року.

Суд погоджується з такими висновками позивача, разом з тим, звертає увагу, що підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України містить імперативний припис, відповідно до якого розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Диспозиція даної норми чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором з урахуванням відповідного рішення органу місцевого самоврядування) та річну суму платежу (яка, у свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).

Отже, незалежно від того чи вносилися органом місцевого самоврядування зміни до ставок плати за землю або до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України встановлює, що річний платіж повинен бути не менше трьох відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням відповідного коефіцієнту індексації.

Суд зауважує, що з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати (ставок податку).

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Зазначена правова позиція висловлена також у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року у справі № 21-274а14, яка відповідно до положень частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, у даному випадку, є обов'язковою для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд також не погоджується з доводами позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Податкового кодексу України у редакції, що діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, оскільки позивач помилково ототожнює необхідність застосування ставок податку, що діяли у попередньому бюджетному періоді, у випадку коли орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів (або прийняв його із запізненням), із необхідністю застосування попередньої редакції Податкового кодексу України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних та достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, у звязку з чим, його вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки вимоги позивача були задоволено частково, проте розмір задоволених майнових вимог позивача є меншим за один відсоток судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 23 червня 2015 року №16280-17 в частині визначення суми податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 0,32 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ніжинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 23 червня 2015 року №16279-17 в частині визначення суми податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 0,09 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 25.12.2015