Справа № 825/3563/15-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3563/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Добрянський В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Агаркові Б.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Козелецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козелецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № НОМЕР_1 від 28 травня 2015 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного перегляду відповідач до суду не прибув, що, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, судом установлено і вбачається з матеріалів справи, що Козелецькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків фізичною особою ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт перевірки від 15.04.2015 № 520/17-.

Висновками акта перевірки встановлено, що позивач порушила пп. 49.18.4. п. 49.18 ст.49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, а саме: не подала до Козелецької ОДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік; ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, а саме: не надала документів; пп. 168.2.1 п. 168.2 ст.168 Податкового кодексу України, а саме: не включила суму доходів до загального річного оподатковуваного доходу та не подала податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також не сплатила податок на доходи фізичних осіб

На підставі акта перевірки відповідачем було сформовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 11132,39 грн., яке є предметом цього позову.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб»єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, як суб»єкт владних повноважень, діяв на підставі, в межах наданих повноважень та на їх виконання, тобто, правомірно.

Проте, колегія суддів не погоджується повною мірою з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, підставою для винесення податкового повідомлення рішення слугувало встановлення податковим органом нездійснення позивачкою декларування та, відповідно, сплати зобовязань по податку з доходів фізичних осіб з отриманого нею прибутку в розмірі 52 937,08 грн. у вигляді додаткового блага упродовж 2013 року від ТОВ «Кредит ОСОБА_5» та ПАТ «КБ «Надра».

Такі відомості були отримані податковим органом з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 8186 від 28.08.2015року (а.с.54).

Разом з тим, як вбачається з наданих позивачкою документів, між нею та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 36-05/06/11/11/604/2007/023 від 26.02.2007 р., відповідно якого Банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 2000 доларів США до 26.02.2009 р. Оскільки, позивачкою не було виконано зобов»язань за даним кредитним договором, ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з відповідним позовом і рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30.03.2012 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь Банка заборгованість за кредитним договором в сумі 37653, 13 грн. (а.с.29-30).

Після прийняття судового рішення ОСОБА_4 була сплачена частина боргу в сумі 24 312,86 грн., про що свідчать квитанції від 15.04.2013 р. (а.с.35).

Як вбачається з листа ПАТ «КБ «Надра» від 16.07.2014р. (а.с.28), ОСОБА_4 було списано кредитну заборгованість згідно додаткової угоди №1 від 15.04.2013 р. до договору №36-05/06/11/11/6-4/2007/023 від 26.02.2007р., при цьому, сума цієї заборгованості не вказана.

Як вказує позивачка, частина боргу, що не була нею сплачена, а потім була списана Банком, є пенею за невиконання умов договору, яка не відноситься до бази оподаткування.

При цьому, колегія суддів приймає доводи апелянта про те, що, навіть, якщо вважати прощеною Банком суму основного боргу, вона має бути меншою з урахуванням сплачених сум.

Щодо суми отриманого «додаткового блага» від ТОВ «Кредит ОСОБА_5» в розмірі 17836,46 грн. Козелецька ОДПІ робить висновок на підставі листа ТОВ «Кредит ОСОБА_5» № 250 від 16.07.2014, в якому, між тим, не вказано, по яких зобовязаннях виник зазначений борг, не зазначено про це і в акті перевірки відповідача.

При цьому, позивачка взагалі заперечує наявність будь-яких правовідносин з ТОВ «Кредит ОСОБА_5».

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріали справи свідчать, що позивачкою частково погашена заборгованість за кредитним договором, укладеним з ПАТ «КБ «Надра» (а.с.29-35).

Сума боргу, яка залишилась несплаченою і в подальшому була прощена Банком, складається, як запевняє позивачка, з пені, що нарахована за прострочення кредитних платежів, при цьому, згідно з листом ПАТ «КБ «Надра», позивачці анульовано (прощено) заборгованість за кредитним договором, проте, не вказано, в якій сумі і яка природа прощеного боргу.

Доводи позивачки, що Банком їй прощено суму пені, відповідачем не заперечуються, лише наголошується на тому, що ці кошти є «додатковим благом» в розумінні статті 14 Податкового кодексу України (а.с.49-53).

З такою позицією податкового органу погоджується і суд першої інстанції.

Проте, колегія суддів не може повною мірою погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Так, згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Підпунктом 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З акта перевірки вбачається, що саме вказано нормою (абз.д) пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України) фактично були обґрунтовані висновки податкового органу.

Разом з тим, вказаний абз. д) є складовою пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходу, отриманого як додаткове благо, і фактично визначає один з видів такого додаткового блага.

Так, відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п.14.1.47. п.14.1. ст.14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Крім цього, відповідно до пп.165.1.29 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України).

Отже, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При цьому, згідно з ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами ЦК України. При цьому нарахування пені є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання перед банком, яке позивачу анульовано не було.

Прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка (в т.ч. пеня) ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

На підставі наведеного суд вважає, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Наприклад, якщо фізична особа - кредитор отримує від свого боржника пеню за прострочення виконання останнім договірного зобов'язання, то такий кредитор не включає отриману пеню до оподатковуваного доходу і, відповідно, не сплачує податок з цієї пені.

Якщо ж припустити, що вказана фізична особа - кредитор простить боржнику цю пеню та розглядати її як додаткове благо виключно у розумінні абзацу «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, то вийде, що боржник повинен буде включити прощену пеню до своїх доходів і сплатити з неї податок.

Отже, при такому застосуванні законодавства одна і та ж пеня змінює свій статус з «неоподаткованого доходу» на «оподатковуваний дохід» в залежності від того, у якій із сторін основного договору вона опиняється: у кредитора чи у боржника.

Відповідно, це ставить кредитора і боржника в нерівні умови при отриманні однієї і тієї же самої пені, що суперечить такому принципу податкового законодавства як рівність усіх платників перед законом (пп.4.1.2 п.4.1 ст. 4 ПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає необхідним застосувати абзац «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України у системному зв'язку з абзацом «б» пп.164.2.14 п.164.2 ст. 164 і пп.4.1.2 п.4.1 ст. 4 ПК України, та приходить до висновку, що борг у вигляді пені за кредитним договором, прощений кредитором, не є додатковим благом, з якого боржник повинен сплатити податок у розумінні абзацу «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на враховану податковим органом суму додаткового блага в розмірі 17836,46 грн., отриманого позивачкою від ТОВ «ККГ», природа якого не встановлена, проте, її наявність підтверджується відомостями з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України (а.с.54).

Враховуючи, що сума, визначена в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, підлягає зменшенню з урахуванням висновків колегії суддів щодо пені, а суд, у свою чергу, не може перебирати на себе функції контролюючого органу і самостійно виконувати перерахунок податкового зобов»язання без наявності належної інформації, то суд зазначає, що таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Водночас, суд звертає увагу відповідача на те, що контролюючий орган не позбавлений можливості винести належне податкове повідомлення-рішення із врахуванням висновків даної постанови у разі підтвердження такої необхідності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки відповідача ґрунтуються на сумнівах та припущеннях, що є неприпустимим у податкових правовідносинах, які не доведені у встановленому порядку і які судова колегія не приймає з огляду на положення частини другої статті 71 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому постанова суду підлягає скасуванню як така, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права та ухвалена при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою сплачено судовий збір при поданні позову 487,20 грн. та при поданні апеляційної скарги в сумі 535,92 грн., загалом 1023,12 грн., які їй мають бути відшкодовані за рахунок бюджетних асигнувань Козелецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_4 -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Козелецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області № НОМЕР_1 від 28 травня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козелецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1023 (одна тисяча двадцять три) грн. 12 (дванадцять) коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Постанова в повному обсязі складена 25 грудня 2015 року.

ОСОБА_6ОСОБА_1

Судді Ю.А.Ісаєнко

ОСОБА_2

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

ОСОБА_2