Справа № 806/2806/15
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Житомир справа № 806/2806/15

категорія 6.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Липи В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного агентства земельних ресурсів України в особі ОСОБА_4 управління Держземагенства у Житомирській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 управління Держземагенства у Житомирській області про визнання незаконними дій, зобовязання вчинити дії.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що ОСОБА_4 управлінням Держземагенства у Житомирській області відмовлено у наданні їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га кожна у власність, розташованої на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, для ведення особистого селянського господарства.

Відмову мотивовано тим, що позивачами "не дотримано вимог пункту 6 статті 118 Земельного кодексу України", "згідно прикладеного викопіювання визначити місце розташування земельної ділянки неможливо". Позивачі вважають таку відмову протиправною у звязку з чим, просять визнати протиправними дії щодо відмови й наданні дозволів на розробку проектів землеустрою та зобовязати відповідача видати дозволи на розроблення проектів землеустрою.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, попередньо направив клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.05.2015 позивачі звернулась до головного управління Держземагенства у Житомирській області із клопотанням про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га кожна, розташованих на території Іванківської сільської ради, Андрушівського району Житомирської області для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_4 управління Держземагенства у Житомирській області № 19-6-0.21-8383/2-15 від 03.06.2015 позивачам відмовлено у наданні вказаного дозволу. Зі змісту вказаного листа слідує, що у ході вивчення наданих позивачами матеріалів вбачається, що "не дотримано вимог пункту 6 статті 118 Земельного кодексу України", "згідно прикладеного викопіювання визначити місце розташування земельної ділянки неможливо". У звязку з чим Головне управління Держземагенства у Житомирській області рекомендувало, позивачам надати необхідні викопіювання, які нададуть можливість визначити відповідність місце розташування земельної ділянки з прив'язкою до місцевості.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про землеустрій", регулювання у сфері землеустрою здійснюють Верховна ОСОБА_5 України, Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України, ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, а також центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у межах повноважень, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року № 445, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Згідно зі п. 7 згаданого Положення, Держземагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, а також через міськрайонні, міжміські, міжрайонні територіальні органи.

У пункті 1 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 № 258 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 р. за № 852/21164 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 258) було закріплено, що Головне управління Держземагентства в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України та йому підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність ОСОБА_4 управління і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Згідно зі підпунктом 4.32 пункту 4 Положення № 258, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

У відповідності до пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ЗК України) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК України).

Згідно зі п. «в» ч. 3 указаної статті ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу приписів частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 ЗК України.

Так, частиною 6 згаданої статті ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Згідно зі ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Аналізуючи наведені положення правових норм суд приходить до переконання, що звертаючись до уповноваженого органу громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, у якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання у такому випадку додаються лише графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Уповноваженому органу державної влади забороняється вимагати у таких громадян додаткові матеріали та документи. При цьому підставою відмови у наданні відповідного дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із копії заяв позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області видно, що вона оформлена заявником відповідно до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Додані до заяв графічні матеріали помилково визначені позивачем як викопіювання.

До заяв позивачів були надані графічні матеріали земельних ділянок Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області погоджені з Іванківською сільською радою, містять зображення ділянок та бажаних земельних ділянок (зафарбовано на викопіюванні окремим кольором), з прив'язкою до доріг, та інших орієнтирів.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доказів невідповідності земельної ділянки вказаної позивачем у графічних матеріалах, доданих до заяви, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку суду надано не було.

Доводи ОСОБА_4 управління Держземагентства у Житомирській області, викладені у листі від 03.06.2015, стосовно неможливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної позивачем земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у звязку з відсутністю чіткого викопіювання суд оцінює критично, оскільки приписи ст. 118 ЗК України не містять положень щодо додавання до заяви (клопотання) лише викопіювання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Держземагенства в Житомирській області відмовляючи ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області з підстави ненадання позивачем чіткого викопіювання діяло неправомірно.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивачів у частині визнання неправомірними дій щодо відмови уповноваженого органу у наданні їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність є обґрунтованими, відтак позов у цій частині необхідно задовольнити.

Щодо вимог позивачів про зобов'язання відповідача видати дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, то у її задоволенні слід відмовити, оскільки суд не вправі перебирати на себе виключні повноваження та функції суб'єкта владних повноважень, надані йому законом та іншими нормативно-правовими актами, в тому числі зобов'язувати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із чинним законодавством можуть здійснюватися тільки органом виконавчої влади.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим завданням адміністративної юстиції є здійснення правосуддя та контроль легальності.

Прийняття рішення замість суб'єкта владних повноважень є втручанням у його дискреційні повноваження.

Крім того, суд звертає увагу, що на даний час Головне управління Держземагенства в Житомирській області перебуває в стані припинення, його правонаступником є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. До останнього позивачі із відповідними заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність не зверталися.

За наведеного, суд приходить до висновку, що зобов'язання відповідача видати дозволи на розроблення проекту землеустрою є неприпустимим.

Однак, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Ураховуючи те, що відмова ОСОБА_4 управління Держземагенства в Житомирській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, викладена у листі від 03.06.2015, визнана судом безпідставною, то суд, з метою повного захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобовязати відповідача повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства у власність на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 05.05.2015.

Відтак, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 11, 86, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного управління Держземагенства у Житомирській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари кожна на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, викладеної у листі № 19-6-0.21-8383/2-15 від 03.06.2015.

Зобовязати головне управління Держземагенства у Житомирській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 05.05.2015 про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 гектари кожна на території Іванківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.А. Липа