Справа № 820/10795/15
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 грудня 2015 р. № 820/10795/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченка А.В.,

при секретарі Алавердян Е.А.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» до Дергачівської обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР», звернувся до суду з позовом до Дергачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12 жовтня 2015 року форма «Р», яким було донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток на суму 81536,00 грн. і штрафні санкції на суму 20384,00 грн., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 12 жовтня 2015 року форма «Р», яким ТОВ «КОМ-ФОР» було донараховано податок на додану вартість на загальну суму 15373,00 грн. і штрафні санкції на суму 7 686,5 грн., та податкове повідомлення-рішення № форма «В4» від 12 жовтня 2015 року, яким було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1418,00 грн.

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, з посиланням на обставини викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, вказав, що винесені податкові повідомлення-рішення повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними та обґрунтованими, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» 14.04.2005 р. взято на податковий облік за №1439 і станом на даний час перебуває на обліку в Дергачівській обєднаній державній податковій інспекції Головного Управління ДФС у Харківській області.

Судом встановлено, що на підставі направлень, виданих Дергачівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області від 11.08.2015 №18 - ОСОБА_4 головному державному ревізору - інспектору відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового аудиту, від 11.08.2015 №19 - ОСОБА_5, головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Харківській області, від 11.08.2015 №20 - ОСОБА_6, головному державному ревізору-інспектору відділу контролю за проведенням розрахункових операцій та проведення фактичних перевірок управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Харківській області, від 11.08.2015 №21 - ОСОБА_7, головному державному ревізору-інспектору відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту, від 11.08.2015 №22 - ОСОБА_8 головному державному ревізору-інспектору відділу планування та інформаційного забезпечення управління податкового аудиту, від 11.08.2015 року №23 - ОСОБА_9 - головному державному ревізору-інспектору відділу контрольно - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, від 11.08.2015 №24 - ОСОБА_10, головному державному ревізору-інспектору відділу контрольно - перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, згідно із ст.77, ст.82 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю „КОМ-ФОР", податковий номер 333337750 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року .

За результатами перевірки складено акт №160/20-11-22-02/33337750 від 29.09.2015 року, яким встановлено, що в порушення п.138.1, п.138.8, п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст.138, Податкового кодексу України підприємством занижено податок на прибуток підприємств всього у суму 81536,00 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі 81536,00 грн.; в порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України ТОВ "КОМ-ФОР" занижено податок на додану вартість загальну суму 15373 грн., в т. ч. за серпень 2014 року у сумі 14290 грн., за вересень 2014 року у сумі 1083 грн. та зменшено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту всього у сумі 1418 грн., в т. ч. за серпень 2014 року у сумі 335 грн., жовтень 2014 року у сумі 1083 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ДПІ були винесені податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12 жовтня 2015 року форма «Р», яким було донараховано податкові зобов'язання з податку на прибуток на суму 81536,00 грн. і штрафні санкції на суму 20384,00 грн., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 12 жовтня 2015 року форма «Р», яким ТОВ «КОМ-ФОР» було донараховано податок на додану вартість на загальну суму 15373,00 грн. і штрафні санкції на суму 7 686,5 грн., та податкове повідомлення-рішення № форма «В4» від 12 жовтня 2015 року, яким було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1418,00 грн.

Підставою для винесення вказаних податкових повідомлень рішень послугувало твердження фахівців ДПІ про те, що при здійсненні господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сін-Тех» та ТОВ ВКФ «Союз СВ» фактично була відсутня реальність проведення господарських операцій (відповідно і виникнення об'єкту оподаткування).

Матеріалами справи підтверджено, що дійсно, 04.01.2013 року між ТОВ «СІН-ТЕХ» та ТОВ «КОМ-ФОР» було укладено договір купівлі-продажу До 04/01/13-11, згідно якого ТОВ «СІН-ТЕХ» здійснювало поставку клею меблевого. Поставка здійснювалась партіями, як то передбачено п.п.1.1. Договору. За умовами п.4.2. договору постачання здійснюється на умовах ЕХW «Франко склад Продавця» (м. Дніпропетровськ, вул. Юдіна 156) згідно Інкотермс у редакції 2010 року. Додатковою угодою №1 до договору від 04.01.2014 року було визначено що поставка здійснюється за домовленістю сторін, та п.4.2. викладено у новій редакції.

Поставка клею у 2014 році здійснювалась за замовленням позивача майже кожного місяця.

На підтвердження факту поставки на кожну партію оформлювались видаткові накладні, які крім інших обов'язкових, передбачених законом реквізитів, містять відтиски печаток, та підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції з обох сторін. Зі сторони ТОВ «КОМ-ФОР» приймання товару здійснювалось особами, які зазначено в повідомленні про зразок печатки (штампу) від 04.01.2013 р., що є додатком до договору - менеджером по закупкам ОСОБА_11, та комірником ОСОБА_12, а також - у деяких випадках безпосередньо Генеральним директором ОСОБА_13Ф,

На виконання умов договору ТОВ «СІН-ТЕХ» було виписано та надано ТОВ «КОМ-ФОР» належним чином оформлені податкові накладні, які ТОВ «СІН-ТЕХ» відповідно до вимог закону було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом досліджено товарно-транспортні накладні, якими підтверджується транспортування товару від Продавця (ТОВ «СІН-ТЕХ») до Покупця (ТОВ «КОМ-ФОР»).

Встановлено, що до цих документів також будь-яких зауважень з боку перевіряючих під час перевірки не надходило.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що на балансі ТОВ «КОМ-ФОР» є п'ять вантажних автомобілів, та чотири причепи. Два автомобіля ГАЗ АС бортових малотоннажних відкомандировані для обслуговування складу у м.Києві. Таким чином, за місцем знаходження виробництва використовується три вантажні автомобілі та чотири причепи. При цьому, одним із автомобілів - марки ТАТА (об'єм завантаження 33 м.куб.) не передбачений для використання з причепом і здійснює доставку товарів лише покупцям Харківської області та м. Харкова. Автомобілі DAF (об»єм 55 м.куб) та Мерседес (об'єм 45 м.куб.) обслуговують інші, більш віддалені регіони.

Враховуючи кількість виробленої за перевіряємий період продукції, та середні габаритні розміри висота в середньому 0,23м, найпоширеніша ширина - 1,6 м., довжина -2 м) одиниці, що найбільше користується попитом, загальний середній об'єм продукції складає 34 697 м.куб.

Крім того, разом з основними товарами - матрацами, підприємство поставляє інші супутні товари власного виробництва: наматрацники, топери, футони, ковдри, подушки. Для підтримання позицій на ринку контрагентам доставляються рекламні та маркетингові товари: взірці, стійки для взірців, каталоги, плакати, баннери, тощо. Об'єми перелічених предметів складають 10-15 % завантаженого транспортного засобу. Також ТОВ «КОМ-ФОР» здійснює продаж імпортованих меблів побутових, каркас - ліжок.

Таким чином, враховуючи територію, якою охоплюються поставки, обсяги поставок, власного транспорту підприємства недостатньо для своєчасного та повного виконання своїх зобов'язань щодо термінів та об'ємів поставок перед покупцями різних регіонів України. Крім того, автомобілі, як і будь-яка інша техніка деколи виходять з ладу, потребують ремонту, профілактичних робіт. Також підприємство має дотримуватись вимог законодавства про працю щодо часу відпочинку для водіїв.

Для виробництва матраців та супутніх товарів ТОВ «КОМ-ФОР» використовує більше 20 найменувань матеріалів та комплектуючих. Способи та умови доставки відрізняються не лише по кожному з постачальників, але і по поставці кожної окремої партії.

Тому підприємство вимушене залучати інших перевізників, взаємовідносини з якими регулюються укладеними договорами.

Судом встановлено, що взаємовідносини з ТОВ ВКФ «Союз СВ» щодо послуг з перевезення регулювались договорами - заявками на кожний випадок надання послуг. У 2014 році послугами ТОВ ВКФ «Союз СВ» ми користувались у січні, лютому, червні, вересні та жовтні.

Надані послуги оформлювались актами наданих послуг, виписані податкові накладні, які надані до матеріалів справи та оформлені належним чином.

ТОВ ВКФ «Союз СВ» здійснювало доставку товарів до покупців ТОВ «КОМ-ФОР» та до місця знаходження складів ТОВ «КОМ-ФОР», які орендуються, як зазначалось вище у семи містах України.

На кожного з вантажоотримувачів ТОВ «КОМ-ФОР» було оформлено товарно-транспортні накладні.

Вище наведені обставини, що свідчать про необхідність для нашого підприємства - позивача залучення до перевезення товарів інших суб'єктів господарювання.

Кожен з наведених актів виконаних робіт визначає зміст господарської операції, факт здійснення якої закріплено цими документами: послуги з перевезення. Вказано маршрут перевезення із зазначенням назв населених пунктів в які, чи з яких здійснювалась доставка товару.

Товарно-транспортні накладні містять відмітку вантажоотримувача.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні» і п.2.4. ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, згідно з п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року,товарно-транспортна документація - це комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та заліку виконаної роботи. Під терміном замовник слід розуміти вантажовідправника або вантажоодержувача, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів. При цьому, вантажовідправник - це будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення.

Відповідно до п.п.11.5, 11.7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між підприємствами не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

При цьому Податковий кодекс України не встановлює обов'язку покупця сплачувати податок на додану вартість ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Покупець - платник податку на додану вартість не несе відповідальності за податкові зобов'язання продавця.

Крім того у відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях, а саме у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, дослідивши надані до справи матеріали, суд приходить до висновку про неправомірне винесення вищевказаних податкових повідомлень рішень.

Суд вказує, що відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України , суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» до Дергачівської обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дергачівської обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Харківській області від 12 жовтня 2015 року №, № та № НОМЕР_3.

Стягнути з Дергачівської обєднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Харківській області (код 39859941) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» (код 33337750) сплачений судовий збір у розмірі 1895 (одну тисячу вісімсот девяносто пять) грн. 97 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Постанова в повному обсязі виготовлена 28 грудня 2015 року.

Суддя А.В. Зінченко