Справа № 22-а-20720/11
Суддя: Соколан Н.О.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія 10.3.1 (4) ОСОБА_1
Доповідач Соколан Н. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Соколан Н.О.

суддів: Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Саксаганського району м. Кривого Рогу на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Саксаганського району м. Кривого Рогу про визнання дій протиправними, стягнення грошової суми, покладення зобовязання,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (надалі УПФУ) про визнання дій протиправними, стягнення грошової суми, покладення зобовязання, посилаючись на те, що їй, як дитині війни, у відповідності до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 01.01.2006 року по 30.06.2009 року включно відповідачем не виплачується щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Просила суд визнати відмову УПФУ щодо виплати їй щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною та стягнути з відповідача невиплачену соціальну державну допомогу в сумі 5940 грн.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність УПФУ щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в 2007 році протиправною.

Визнати дії в 2008-2009 роках УПФУ щодо виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі, що відповідає вимогам закону неправомірними.

Визнати відмову УПФУ щодо виплати ОСОБА_2 соціальної підтримки у вигляді підвищення пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірі, що відповідає вимогам закону протиправною.

Стягнуто з УПФУ на користь ОСОБА_2 як дитині війни недоплачену соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії за 2007 рік, 2008 рік, січень-грудень 2009 року у сумі 3912 грн. 70 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права з підстав не врахування того, що строк давності для звернення до суду не застосовується лише до вимог щодо нарахування пенсії, про що зазначено в ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Порушення норм матеріального права відповідач вбачає в відсутності підстав у суду для визнання його бездіяльності неправомірною, оскільки на законодавчому рівні не врегульовано порядок обчислення підвищення до пенсії дітям війни. Судом не враховано неможливість застосовування показника мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин, відсутність у відповідача бюджетних асигнувань для виплати позивачу допомоги й правомірність його дій відносно виплати допомоги на підставі п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду за наявними у справі матеріалами, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга УПФУ підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неправомірної бездіяльності відповідача відносно виконання приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2007, 2008 роки та січень-грудень 2009 року, що призвело до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, й з обовязку відповідача у звязку з цим здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у відповідності до вищевказаного Закону та виплатити відповідні суми на її користь.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-IV дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік», зокрема п. 12 ст. 71, було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 по справі № 1-29/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо зупинення дії на 2007 рік ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року до спірних правовідносин застосуванню підлягали приписи ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» як такі, що прийняті пізніше в часі, у зв'язку з чим мали пріоритет порівняно зі спеціальною нормою ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а починаючи з 09 липня 2007 року знову діє положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою передбачено підвищення пенсії дітям війни на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 6 цього Закону викладено в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів». Зазначені зміни набрали чинності з 01 січня 2008 року.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 по справі № 1-28/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з 01 січня 2008 року по 21 травня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягали приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Оскільки положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року у 2009 році не змінювалися і її дія не призупинялася, то остання підлягає застосуванню до спірних правовідносин, починаючи з 22 травня 2008 року.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що, виходячи з пріоритетності закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з поширенням на них дії однакових юридичних актів, та враховуючи те, що в період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року відповідач не здійснював перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_2, а з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно здійснював підвищення до його пенсії тільки у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с. 8-10), в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно діяли приписи ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18.11.2004 року. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав бездіяльність відповідача щодо виплати підвищення до пенсії неправомірною, однак не зазначив період неправомірності дії відповідача у 2007 році та 2008 році з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року. Тому постанова в цій частині підлягає в цій частині зміні із зазначенням нового періоду визнання дій відповідача неправомірними, а саме: з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати державної соціальної допомоги до пенсії в розмірі, визначеному п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 року № 530, оскільки вказаний нормативний акт суперечить діючим положенням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які мають пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Визначаючи розмір щомісячного підвищення до пенсії, який повинен нараховувати та сплачувати відповідач на користь позивача, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно застосував розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч.1 ст. ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність, встановленого чинним законодавством на кожний бюджетний рік, зокрема ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції щодо права позивача на перерахунок підвищення до її пенсії як дитині війни з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, оскільки положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році не змінювався і її дія не призупинялася, а розмір підвищення відповідачем не коригувався. Однак суд при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог в цій частині також не зазначив початкову та кінцеву дату визнання неправомірними дій відповідача у 2009 році, а саме з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

У звязку з цим доводи відповідача щодо неврегульованості на законодавчому рівні порядку обчислення підвищення до пенсії дітям війни, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат підвищення до пенсії не може бути враховано колегією суддів як підстава для невиконання відповідачем своїх зобовязань, встановлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, питання фінансування видатків на реалізацію програми доплат дітям війни не є предметом розгляду цього спору.

Спростовуються матеріалами справи й висновками суду доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального права в частині дослідження доказів щодо пропущення позивачем процесуального строку звернення до суду з позовом.

Разом з тим, визначаючи конкретний розмір недоплаченої щомісячної соціальної допомоги й зобовязуючи відповідача виплатити його на користь позивача, суд першої інстанції допустив порушення правил застосування норм матеріального права, не врахувавши що у відповідності до ст.ст. 21, 105, 162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Нарахування позивачу підвищення до пенсії є компетенцією управління Пенсійного фонду України і суд не може виконувати функції цього органу в частині нарахування конкретної суми такого підвищення.

З викладеного вбачається, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що адміністративний суд повинен визнавати дії субєктів владних повноважень протиправними і зобов'язувати відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Відповідно ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Позивачем ставилися вимоги про стягнення з УПФУ конкретної суми невиплаченої соціальної державної допомоги, які не можуть бути задоволені, виходячи з вище наведеного. Однак колегія суддів проходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити підвищення пенсії ОСОБА_2 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Саксаганського району м. Кривого Рогу задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2010 року скасувати, прийняти нову постанову.

Визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Саксаганського району м. Кривого Рогу щодо не вчинення дій стосовно перерахунку та виплати підвищення до пенсії ОСОБА_3, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України Саксаганського району м. Кривого Рогу здійснити перерахунок та виплатити підвищення пенсії ОСОБА_3 за період з з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: