Справа № 2а/0870/4867/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2015 р. м. Київ К/800/17289/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року

у справі № 2а-0870/4867/11

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Приморської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморської міжрайонної державної податкової інспекції Запорізької області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року задоволено позовні вимоги, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 15 квітня 2011 року №.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач на адресу суду касаційної інстанції надіслав письмові заперечення на касаційну скаргу позивача, за змістом яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду попередньої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України, та відповідно до наказу податкового органу від 29 березня 2011 року №98, посадові особи відповідача провели позапланову невиїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо підтвердження господарських відносин із платником податків TOB «ЄВРОТУРБИНА» у січні 2011 року, про що склали акт від 29 березня 2011 року №86/17/НОМЕР_1.

Перевіркою позивача встановлено наступні порушення:

- підпункт 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого встановлено заниження позивачем податку на додану вартість за січень 2011 року у розмірі 169 411,00 грн.;

- частин 1, 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті 216, частини 2 статті 228 Цивільного кодексу України, у частині недодержання в момент вчинення правочинів вимог зазначених статей та не спрямування правочинів, укладених позивачем з TOB «ЄВРОТУРБИНА» на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (пункту 5 статті 203 Цивільного кодексу України).

За результатами проведеної перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 15 квітня 2011 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 169 412,00 грн., з яких 169 411,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення слугував висновок контролюючого органу про безпідставне формування позивачем податкового кредиту січня 2011 року за результатом виконання господарських відносин з ТОВ «ЄВРОТУРБИНА», оскільки останнє відсутнє за місцезнаходженням та у нього відсутні необхідні трудові ресурси для виконання умов договору.

Крім того, за висновками податкового органу, правочин укладений між позивачем та TOB «ЄВРОТУРБИНА» не спричинив реального настання юридичних наслідків, оскільки в ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарно-матеріальних цінностей від TOB «ЄВРОТУРБИНА» до позивача, з огляду на відсутність первинних бухгалтерських та податкових документів, а саме: актів приймання-передачі товару, документів, що засвідчують транспортування, зберігання продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2011 року між ТОВ «ЄВРОТУРБИНА» та позивачем було укладено договір №3 на поставку паливно-мастильних матеріалів та запасних частин. У січні 2011 року позивачем за вказаним договором було отримано дизельне паливо у кількості 75960 літрів та бензину А-92 у кількості 2295 літрів, що підтверджується накладними від 04 січня 2011 року №04/01, від 10 лютого 2011 року №11/01, від 12 січня 2011 року №12/01, від 14 січня 2011 року №14/01, від 17 січня 2011 року №17/01.

З огляду на те, що спірна сума податкового кредиту сформована позивачем у січні 2011 року, застосуванню підлягають норми Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, достатніми підставами для виникнення у платника податку права на податковий кредит є наявність податкових накладних, виданих йому підприємством-контрагентом, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлення судом реальності та товарності господарської операції.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що позивачем податковий кредит сформований у відповідності з зазначеними положеннями Податкового кодексу України, підтверджено відповідними податковими накладними, що виписані контрагентом зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Відтак, відповідачем не наведено жодних доводів та не надано будь-яких доказів, які б могли свідчити про недобросовісність позивача як платника податків або про наявність обставин, що виключають обґрунтованість включення позивачем до складу податкового кредиту спірної суми податку по господарським операціям з TOB «ЄВРОТУРБИНА».

Крім того, висновок податкового органу про те, що відсутність TOB «ЄВРОТУРБИНА» за місцезнаходженням, а також відсутність у нього необхідних трудових ресурсів, свідчить про відсутність у позивача права на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є помилковим з огляду на те, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи товарно-транспортних накладних, дорожніх листів, довіреностей та іншої первинної документації, що підтверджує транспортування та зберігання товару є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відсутність зазначених документів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

За встановленого факту реальності вчинюваної позивачем з ТОВ «ЄВРОТУРБИНА» господарської операції, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими та податковими накладними, рахунками та платіжними дорученнями, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту січня 2011 року.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення та наявність правових підстав для його скасування.

З огляду на викладене та керуючись приписами статті 226 КАС України, відповідно до якої, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково, судова колегія дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року у справі № 2а-0870/4867/11 скасувати, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 липня 2011 року у справі №2а-0870/4867/11 залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
СуддіЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.