Справа № 822/2807/15
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2807/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

24 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 13 листопада 2015 року відмовив позивачу у задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неповне з'ясування обставин у справі, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони у судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 196, п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів визнала за можливе здійснювати апеляційний розгляд за відсутності представників сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції- без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що в період з 09.09.1988 по 12.11.2002 ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом на посаді сержантського складу у відділі пожежної безпеки органів внутрішніх справ України в м. Дунаївці та з 03.02.1990 року позивача було зараховано в загальну чергу для отримання житла разом із сім'єю. 12 листопада 2002 року, згідно положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнений у відставку по п.65 «Б» через хворобу по інвалідності, та виключений із списків особового складу.

09 вересня 2014 року позивач письмово звернувся до Начальника УМВС України в Хмельницькій області з клопотання про отриманням житла.

24 лютого 2015 року письмово звернувся до Міністра внутрішніх справ України із питаннями щодо забезпечення його та його ї сім'ї житловим приміщенням для проживання або виплати грошової компенсації на належне йому житлове приміщення.

Листом від 12.03.2015 року Департамент матеріального забезпечення Міністерства внутрішніх справ України №25/2/1-с-44 проінформував ОСОБА_2, що згідно ст.37 Житлового кодексу Української РСР працівники відомства, які залишили роботу у зв'язку з виходом на пенсію, мають право ставати на квартирний облік за місцем колишнього працевлаштування нарівні з працівниками.

На початку березня 2015 року позивач звернувся до начальника УМВС України в Хмельницькій області з заявою про взяття на квартирний облік , на що 12 квітня 2015 року отримав відповідь №14/С-12 Командування УМВС України в Хмельницькій області якою йому відмовлено у задоволенні заяви, так як позивач проживає та зареєстрований у м.Дунаївці.

12 травня 2015 року позивач повторно звернувся до Начальника УМВС України в Хмельницькій області з письмовою заявою про позачергове забезпечення житлом та 25 червня 2015 року листом № 12/С-217 Командування УМВС України в Хмельницькій області йому відмовлено у задоволенні клопотання.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Командування УМВС України в Хмельницькій області щодо невиконання своїх зобов'язань по взяттю на квартирний облік, занесенням до окремого списку і подальшим забезпеченням ОСОБА_2 та членів його сім'ї житлом та зобов'язання Командування УМВС України в Хмельницькій області взяти на квартирний облік із занесенням до окремого списку ОСОБА_2 та членів його сім'ї та надати житлове приміщення для проживання згідно черги та норм, встановлених законодавством України.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За змістом п.18 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (надалі Правила), затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно до виконавчого комітету Ради народних депутатів за місцем проживання громадян та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік. До заяви додаються: довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку, видана організацією, яка здійснює експлуатацію жилого будинку, або громадянином, який має у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру; довідки про те, чи перебувають члени сім'ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті місцевої Ради).

У необхідних випадках до заяви додаються також медичний висновок, довідка (виписка з рішення виконавчого комітету місцевої Ради) про невідповідність жилого приміщення встановленим санітарним і технічним вимогам, копія договору піднайму жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи договору найму жилого приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу або в будинку (частині будинку), квартирі, що належить громадянину на праві приватної власності.

Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, вказують про це у заяві і подають відповідні документи.

Під час розгляду справи, судом встановлено та підтверджено під час апеляційної розгляду справи, що всупереч вимогам вказаних Правил позивач 11.03.2015 року звернувся до начальника УМВС України в Хмельницькій області з заявою про взяття його на квартирний облік, не надавши жодного передбаченого Порядком документа, а саме довідку з місця проживання про склад сім'ї та прописку, довідки про те, чи перебувають члени сім'ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті місцевої Ради), медичний висновок.

Також, оглядом вказаної заяви, судом встановлено, що дана заява всупереч вимогам Порядку підписана лише позивачем та не містить підписів членів сім'ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

Відповідно до п.15 Порядку на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і прописані у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків).

Умова про прописку, передбачена в абзаці першому цього пункту, не поширюється на громадян, тимчасово відсутніх у даному населеному пункті, якщо за ними за законом зберігається жиле приміщення.

Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження позивача, про обов'язок УМВС у Хмельницькій області про взяття його та членів його сім'ї на квартирний облік, оскільки він прописаний і проживає у м. Дунаївці, де і перебуває на пільговій черзі у Дунаєвецькій міській раді за номером 5.

Разом з тим, відповідно до п.10 ч.І ст. 20 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" право на позачергове забезпечення жилою площею мають особи, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до п.п. 13,14 Правил потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР і Держбудом УРСР;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

Тими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах: особи, які належать до інвалідів війни; особи, на яких поширюється чинність ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; Герої Радянського Союзу, Герої Соціалістичної Праці, особи, нагороджені орденами Слави, Трудової Слави, "За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР" усіх трьох ступенів; учасники бойових дій та учасники війни; працівники, які тривалий час сумлінно пропрацювали на одному підприємстві, в установі, організації.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач, звертаючись до керівництва Управління з вказаною заявою, не надав жодного документу, який би підтверджував його право на визнання його потребуючим поліпшення житлових умов згідно вищевказаних Правил.

Відповідно до ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", на який позивач посилається, як на підставу для забезпечення його Управлінням МВС України в Хмельницькій області житлом, обов'язок по забезпеченню житлом громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи покладено на державу в особі місцевих рад та обласних державних адміністрацій, але аж ніяк не на державні установи, в даному випадку УМВС України в Хмельницькій області.

Посилання апелянта на те, що з ним укладався контракт за умовами якого на командування УМВС України в Хмельницькій області покладався обов'язок забезпечити його житлом, не знаходить свого підтвердження та спростовується довідкою Головного Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області від 22.07.2015 року №418.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність рішення УМВС у Хмельницькій області про відмову у взятті на квартирний облік ОСОБА_2 та, як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.