Справа № 2а/2370/38/2012
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року справа № 2а/2370/38/2012

м. Черкаси

14 год. 14 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Центрального регіону України про визнання рішення протиправним та зобовязання внести зміни до наказу,

встановив:

03.01.2012 до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1, в якому просить визнати протиправним рішення відповідача, зазначене в пункті 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011 № 113 про виплату йому грошової допомоги відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та зобовязати військового прокурора Центрального регіону України внести зміни до пункту 7 наказу військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011 № 113 про виплату йому грошової допомоги відповідно до п. 15 ст. 501 Закону України Про прокуратуру.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2015 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2012, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2012 та направлено на новий розгляд адміністративну справу до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з серпня 1989р. перебував на військовій службі у Збройних силах України, яку з 1997р. по 12.08.2011р. проходив у Військовій прокуратурі Центрального регіону України. Наказом Міністра оборони України у серпні 2011р. позивача звільнено з військової служби у запас. Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011р. №58о/с позивача звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів про провадження оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства військової прокуратури Центрального регіону України та з органів прокуратури у звязку зі звільненням з військової служби. Відповідно до наказу виконуючого обовязки військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011р. №113 позивачу виплачено грошову допомогу у розмірі 50% місячного забезпечення за повний календарний рік служби відповідно до ст. 15 п. 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Разом з тим, на день звільнення з органів військової прокуратури позивач згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру мав право на пенсію за вислугу років і відповідно право на одержання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури. Право на пенсію за вислугу років згідно вказаного Закону підтверджено постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2010р. у адміністративній справі №2а-3341/10, яка набрала законної сили після перегляду Київським апеляційним адміністративним судом, про що позивачу стало відомо 17.08.2011р., тобто після звільнення. Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси від 23.09.2011р. №2258/06-05 позивачу призначена пенсія за вислугою років згідно Закону України Про прокуратуру. 21.09.2011р. позивач надав відповідачу постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2010р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду, однак відповідач не вжив заходів до перерахунку грошової допомоги. За наявності права на пенсію за вислугу років та права на грошову допомогу у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру вважає частину сьому наказу від 12.08.2011р. №113 щодо виплати грошової допомоги 50% місячного забезпечення за повний календарний рік служби незаконною та такою, що порушує його право на одержання грошової допомоги у більшому розмірі.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач заперечив проти задоволення адміністративного позову, заперечення мотивував тим, що виплата грошової допомоги, на яку посилається позивач, можлива лише за умови звільнення працівника з роботи в органах прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію саме за вислугу років чи з інвалідності. Оскільки позивача було звільнено не за вислугу років чи з інвалідності, а за станом здоровя, останній не має права на виплату грошової допомоги при звільненні згідно ч. 15 статті 501 Закону України Про прокуратуру. З огляду на зазначене вважає наказ військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011р. № 113 таким, що відповідає вимогам закону та не підлягає зміні чи скасуванню. Позивач у рапорті про звільнення причиною звільнення зазначив звільнення з військової служби за станом здоровя, про намір звільнення за вислугою років не повідомляв. Після написання рапорту про звільнення та до прийняття рішення про звільнення з позивачем проводились відповідні бесіди, під час яких йому розяснювалось про відсутність права на звільнення згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру. Відомості про постанову Соснівського районного м. Черкаси від 03.12.2010р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду надані позивачем лише після звільнення. За вказаних обставин у військового прокурора Центрального регіону не було підстав для звільнення позивача у звязку з виходом на пенсію за вислугу років та виплати грошової допомоги згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру, тому наказ від 12.08.2011р. №113 на момент його винесення є законним і скасуванню не підлягає.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення і доводи позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2010 у справі №2а-3341/10, яка набрала законної сили 05.04.2011, встановлено, що ОСОБА_1 10.08.1989 призваний на військову службу, яку проходив курсантом Таллінського вищого військово-політичного будівельного училища з 10.08.1989 по 13.01.1992; курсантом Сімферопольського вищого військово-політичного будівельного училища з 13.01.1992р. по 18.06.1993; на офіцерських посадах у Сумському вищому артилерійському командному училищі ім.. ОСОБА_3 з 01.09.1993 по 13.05.1997; у розпорядженні Генерального прокурора України з 13.05.1997р. по 11.06.1997.; на офіцерських посадах слідчого військової прокуратури гарнізону, старшого слідчого військової прокуратури гарнізону, слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу військової прокуратури регіону, прокурора-криміналіста відділу нагляду за додержанням законів при провадженні розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства військової прокуратури регіону, заступника військового прокурора гарнізону, військового прокурора гарнізону, начальника відділу нагляду за додержанням законів при провадженні розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства військової прокуратури регіону з 11.06.1997.

Вказаною постановою суду за позивачем визнано право на зарахування часу військової служби у Збройних силах України в період з 10.08.1989 до 11.06.1997 до 20-річного стажу, що дає право на пенсію за вислугою років згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси зарахувати час проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних силах України в період з 10.08.1989 до 11.06.1997 до 20-річного стажу, що дає право на пенсію за вислугою років згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 28.11.2011 №752 позивача звільнено у запас за пунктом б частини шостої (за станом здоровя) статті 26 Закону України Про військовий обовязок і військову службу.

Наказом військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011р. №58 о/с позивача звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства військової прокуратури Центрального регіону України та з органів прокуратури у звязку зі звільненням з військової служби.

З аркуша бесіди військового прокурора Центрального регіону України з позивачем від 15.07.2011 (а. с. 41) та довідки від 15.07.2011р. (а. с. 33) вбачається, що до 20-річного стажу позивача включається: 18 років 1 місяць 24 дні.

Згідно з частиною сьомою наказу військового прокурора Центрального регіону України № 113 від 12.08.2011р. позивачу відповідно до п. 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-XII від 20.12.1991 постановлено виплатити грошову допомогу у розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка станом на 12.08.2011р. складає 22 роки.

Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах № 2258/06-15 від 23.09.2011 позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Черкасах як пенсіонер за вислугу років за Законом України Про прокуратуру.

Статтею 13 Закону України Про прокуратуру № 1789-XII від 05.11.1991 (далі по тексту Закону України Про прокуратуру) визначено, що військові прокуратури регіонів належать до органів військових прокуратур та становлять єдину систему органів прокуратури України.

Відповідно до ст. 461 Закону України Про прокуратуру військовими прокурорами і слідчими призначаються громадяни України з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту.

Військовослужбовці військових прокуратур у своїй діяльності керуються Законом України Про прокуратуру і проходять службу відповідно до Закону України Про військовий обовязок і військову службу та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види постачання і забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Стаття 501 Закону України Про прокуратуру визначає засади пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих.

Відповідно до частини 1 цієї статті прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Частина 5 статті 501 Закону України Про прокуратуру визначає, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Згідно пункту 1 статті 2 Закону України Про військовий обовязок і військову службу в редакції від 04.04.2006 час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 7 статті 501 Закону України Про прокуратуру право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорсько-слідчих посад органів прокуратури за станом здоровя, у звязку із скороченням чисельності або штату працівників та у звязку з обранням їх на виборні посади органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Частина 9 статті 50-1 Закону України Про прокуратуру передбачає, що прокурорам і слідчим, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором, у тому числі на умовах, передбачених статтею 37 Закону України Про державну службу. Військові прокурори і слідчі військових прокуратур при звільненні з військової служби мають право на одержання пенсії відповідно до цієї статті або на одержання пенсії, встановленої законом для військовослужбовців.

Беручи до уваги постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2010 та наказ військового прокурора Центрального регіону України від 12.08.2011 № 113, суд зазначає, що календарна вислуга років позивача відповідно до ч. 5 ст. 501 Закону України Про прокуратуру на день звільнення 12.08.2011 склала 22 роки.

Відтак, на день звільнення з військової прокуратури Центрального регіону України та з органів прокуратури позивач набув право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі статті 501 Закону України Про прокуратуру та за його вибором йому призначена пенсія відповідно до вказаної статті.

Згідно з частиною 15 статті 501 Закону України Про прокуратуру прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Беручи до уваги, що згідно з аркушем бесіди від 15.07.2011 (а.с. 41) стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах складає 14 років 1 місяць 4 дні, позивач на день звільнення мав право на одержання грошової допомоги у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури, виплата якої передбачена частиною 15 статті 501 Закону України Про прокуратуру, а саме за 14 повних років.

Суд виходить з того, що відповідно до статті 56 Закону України Про прокуратуру під поняттям "прокурор" у статті 501 слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції. При цьому положення ч. 5 ст. 501 вказаного Закону щодо зарахування часу роботи застосовуються тільки при обчисленні 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, і не застосовуються при обрахуванні 10-річного стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Судом не приймаються посилання відповідача про відсутність підстав для виплати грошової допомоги, передбаченої частини 15 статті 501 Закону України Про прокуратуру у звязку з тим, що вихід на пенсію за вислугою років не був підставою звільнення з посади в органах прокуратури позивача з огляду на те, що така невиплата є наслідком відмови відповідача зарахувати військову службу на офіцерських посадах у Сумському вищому артилерійському командному училищі ім. М. В. Фрунзе з 01.09.1993р. по 13.05.1997 до 20-річного стажу роботи, який надає право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки право на зарахування часу військової служби до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років згідно ст. 501 Закону України Про прокуратуру було визнане за позивачем рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2010 у справі № 2а-3341/10, яке набрало законної сили 05.04.2011, відмова у виплаті грошової допомоги відповідно до вказаного Закону також є протиправною.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно вимог статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 КАС України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу грошову допомогу, передбачену ч. 15 ст. 501 Закону України, тому частина 7 наказу від 12.08.2011р. №113 щодо виплати позивачу грошової допомоги відповідно до ст. 15 п. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є протиправною та підлягає скасуванню шляхом внесення змін до частини сьомої наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 15 статті 501 Закону України Про прокуратуру у розмірі місячного заробітку.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати частину сьому наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до статті 15 пункту 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобовязати військового прокурора Центрального регіону Україну видати наказ, яким внести зміни до частини сьомої наказу військового прокурора Центрального регіону України №113 від 12 серпня 2011 року про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 15 статті 501 Закону України Про прокуратуру у розмірі місячного заробітку, з якого обчислюється пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури, всього за 14 (чотирнадцять) років.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 28 (двадцять вісім) гривень 23 копійки шляхом стягнення з бюджетних асигнувань військової прокуратури Центрального регіону України.

Постанова набирає законної сили відповідно до вимог статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строки та порядку, передбачені статтями 185-187 цього Кодексу.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 25 грудня 2015 року