Справа № 2а-5297/12/1470
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 р. Справа № 2а-5297/12/1470

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючої судді: Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі: Жигайлової О. Е.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13липня 2015 року по справі за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третьої особи - Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області ДПС про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області (надалі - УПФУ) звернулось до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - ФОП ОСОБА_2), третьої особи - Державної податкової інспекції у Жовтневому районі Миколаївської області ДПС (надалі - ДПІ) про стягнення недоїмки по єдиному внеску за 2011 рік в сумі 29785,44грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі даних ДПІ про розмір чистого доходу ФОП ОСОБА_2 за 2011 рік , який склав 85837 грн., УПФУ складено акт №87 від 07.08.2012 року звірки сум нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями з Жовтневою МДПІ у Миколаївській області за період 01.01.2011 року по 31.12.2011 року. За даними акту встановлено, що за 2011 рік відповідачем не нараховано та не сплачено до УПФУ 29785,44 грн. В зв'язку з цим, УПФУ виставлена відповідачу вимога № 486 від 07.08.2012 року про сплату недоїмки в сумі 29785,44 грн., яка направлялась на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та була ним отримана 18.08.2012 року. Між тим, ФОП ОСОБА_2 в установленому порядку вимогу не оскаржив, але і не сплатив зазначену вище суму недоїмки.

Таку бездіяльність з боку відповідача УПФУ вважає протиправною та посилаючись на зазначені обставини просить позов задовольнити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області заборгованість в сумі 29785,44 грн.

Не погоджуючись з ухваленою постановою суду, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанцій, прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги УПФУ, суд першої інстанції виходив з того, що розмір чистого доходу ФОП ОСОБА_2 за 2011 рік склав 85837 грн. У зв'язку із неподанням відповідачем до УПФУ звіту про суми нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік, позивачем було самостійно визначено суму заборгованості з єдиного внеску за наведений період та складено вимогу. Проте, така вимога відповідачем не оскаржена, а сума боргу не сплачена, тому суд першої інстанції цілком правомірно стягнув зазначену суму заборгованості.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що, ФОП ОСОБА_2 зареєстрований державним реєстратором Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області 23.04.2010 року, перебуває на обліку як платник внесків на обов'язкове державне соціальне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі Миколаївської області та відповідно до ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску (а.с.10,11).

Згідно даних звірки УПФУ та ДПІ чистий дохід ФОП ОСОБА_2 за 2011 рік склав 85837грн. (а.с.12,13). Між тим, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік до УПФУвідповідачем не надано.

Актом №87 від 07.08.2012 року встановлено, що за 2011 рік відповідачем не нараховано та не сплачено до УПФУ 29785,44 грн.(а.с.7,8). В зв'язку із цим, УПФУ виставлена відповідачу вимога № 486 від 07.08.2012 року про сплату недоїмки в сумі 29785,44 грн., яка направлялась на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією та була ним отримана 18.08.2012 року (а.с.5,6). Між тим, ФОП ОСОБА_2 в установленому порядку вимогу не оскаржив, але і не сплатив зазначену вище суму недоїмки.

Вирішуючи питання щодо правомірності стягнення недоїмки по єдиному внеску за 2011 рік в сумі 29785,44грн., судова колегія виходить з наступного.

За правилами п.2 ч.1 ст.1 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 цього Закону недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Положеннями п.7 ч.1 ст.13 Закону органам доходів і зборів надано право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до п. 6.3 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 9.09.2013р. за № 455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.09.2013р. за №1622/24154 органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника про суми доходу (прибутку) фізичних осіб - підприємців чи осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів у повідомленнях-розрахунках, де визначено суми єдиного внеску, які підлягають доплаті; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до п.6.4 Інструкції №455 вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як вбачається з матеріалів справи ФОП ОСОБА_2 до ДПІ 19.11.2012 року надіслано уточнюючий розрахунок до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік (а.с.25-31), в якому відображено зменшення чистого оподаткованого доходу в сумі 3517017грн.

Таку податкову звітність ДПІ було визнано недійсною, у зв'язку з невірним зазначенням податкового періоду, тому ДПІ вважало вірною зазначену ФОП ОСОБА_2 суму оподаткованого чистого доходу за 2011 рік 85837грн. (а.с.121).

Не погоджуючись з таким висновком ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом про визнання зазначених вище висновків (дій) ДПІ неправомірним та постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року, позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволені, дії ДПІ, які полягали у не визнанні податкової декларації про майновий стан і доходи № від 19 листопада 2012 року з додатком №5, як податкової звітності, визнано протиправними (а.с.112-119).

Частиною 1 ст. КАС України передбачено, що постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників,а також для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судова колегія з цього питання вважає за необхідне зазначити, що дійсно, дії ДПІ щодо не визнання податкової декларації про майновий стан і доходи від 19 листопада 2012 року з додатком №5, як податкової звітності, визнані протиправними, однак ДПІ не зобов'язано вчинити ті або інші дії, тому фактично розмір чистого доходу отриманого ФОП ОСОБА_2 за 2011 рік так і залишився 85837 грн, що підтверджується довідкою ОДПІ від 18.05.2015 року (а.с. 121)

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що заборгованість відповідача з єдиного внеску в сумі 29785,44 грн. є узгодженою та підлягає стягненню.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

За правилами ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст ухвали складено 28 грудня 2015 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик