Справа № 814/426/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2015 р. м. Київ К/800/31572/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, в якому просив: визнати дії відповідача протиправними в частині необґрунтованого віднесення запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом, навмисного приховування інформації, надання неповної інформації (під час надання відповіді на запит ОСОБА_4 від 30 січня 2015 року); зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області надати повну інформацію запитувану у запиті від 30 січня 2015 року та подати до Миколаївського окружного адміністративного суду у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні частини інформації за його запитом про надання публічної інформації, оскільки запитувана ним інформація не містить державної таємниці, не є внутрівідомчою службовою кореспонденцією та не відноситься до інформації з обмеженим доступом, а тому може бути надана для ознайомлення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області по наданню неповної інформації на запит ОСОБА_4 від 30 січня 2015 року. Зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області надати повну інформацію, запитувану у запиті ОСОБА_4 від 30 січня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що відповідно до пункту 5 Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року № 731, особові справи державних службовців є документами для службового користування. Таким чином, інформація, в наданні якої було відмовлено позивачу, віднесена законодавством до інформації з обмеженим доступом, у зв'язку з чим відповідач не мав передбаченого законодавством права надати вказану інформацію на запит позивача.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся з інформаційним запитом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, в якому просив надати йому: копію особової картки ОСОБА_5 (форма №П-2ДС); копію рапорту співробітника УВБ, складеного під час проведення перевірки за заявою позивача від 14 квітня 2014 року, та на підставі якого призначено комісію для розгляду заяви позивача від 14 квітня 2014 року; копію висновку службової перевірки, проведеної за вимогою прокуратури Миколаївської області від 28 липня 2014 року; інформацію про позивача, яка міститься в особовій картці ОСОБА_5 (форма №П-2ДС); інформацію про позивача, яка міститься і рапорті співробітника УВБ, складеному під час проведення перевірки за заявою позивача від 14 квітня 2014 року, та на підставі якого призначено комісію для розгляду заяви позивача від 14 квітня 2014 року.

Листом від 06 лютого 2015 року №3/37/14-29-04-43 Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області надало позивачу інформацію щодо його даних, які містяться в особовій картці ОСОБА_5 (форма №П-2ДС).

В наданні копій особової картки ОСОБА_5 (форма №П-2ДС), рапорту співробітника УВБ, складеного під час проведення перевірки за заявою позивача від 14 квітня 2014 року, висновку службової перевірки, проведеної за вимогою прокуратури Миколаївської області від 28 липня 2014 року, позивачу було відмовлено з причин того, що вказані документи містять інформацію з обмеженим доступом.

Інформацію про позивача з рапорту співробітника УВБ відповідачем не було надано позивачу з посиланням на відсутність такої інформації. При цьому зазначено, що відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07 квітня 2011 року позивач не суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення, а тому УВБ ГУ Міндоходів у Миколаївській області не акумулювало інформацію щодо нього.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що запитувана позивачем інформація, у наданні якої йому було відмовлено, є службовою інформацією, доступ до якої обмежений у відповідності з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що інформація з особової картки, рапорту, складеного під час проведення перевірки, та висновку службової перевірки, проведеної за вимогою прокуратури, не є інформацією з обмеженим доступом, а тому дії відповідача щодо ненадання повної відповіді на запит позивача є протиправними та такими, що не відповідають Ззаконам України «Про інформацію» та «Про доступ до публічної інформації».

Проте, погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини 1 статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до положень частини 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до службової може належати інформація: що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року № 731, особові справи державних службовців є документами для службового користування.

Виходячи зі змісту наведених правових норм, вірним є висновок суду першої інстанції, що інформація, яку бажав отримати позивач є службовою інформацією, доступ до якої обмежений у відповідності з положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, а тому постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року скасувати, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало