Справа № 2а/1770/1789/12
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/1248/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року

у справі № 2а/1770/1789/2012

за позовом Приватного акціонерного товариства «Родина»

до Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року, позов Приватного акціонерного товариства «Родина» (далі - ПрАТ «Родина»; позивач) до Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби (далі - Костопільська МДПІ Рівненської області ДПС; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 27 квітня 2012 року та № від 27 квітня 2012 року. Присуджено на користь позивача з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 146,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі Костопільська МДПІ Рівненської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року та в позові відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну виїзну позапланову перевірку ПрАТ «Родина» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) при проведенні фінансово-господарських операцій зі Споживчим товариством «Стимул» за період з 01 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Солодка країна-К» за період з 01 липня 2011 року по 31 липня 2011 року, за результатами якої складено акт № 105/23/00375987 від 10 квітня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27 квітня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 268 753,00 грн. (268 753,00 грн. - основний платіж, 0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 27 квітня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 346 760,50 грн. (233 176,00 грн. - основний платіж, 113 584,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні родзинок у СТ «Стимул» та цукру в ТОВ «Солодка країна-К» за нікчемними правочинами.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на акт № 20/23-3/31204683 від 13 січня 2012 року про результати документальної невиїзної позапланової перевірки СТ «Стимул» з питань дотримання вимог податкового законодавства за лютий 2011 року, а також акт № 107/231/37322549 від 15 лютого 2012 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Солодка країна-К» з питань дотримання податкового законодавства щодо правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01 липня 2011 року по 31 липня 2011 року, в яких вказано про те, що контрагенти позивача здійснювали придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг у підприємств, господарська діяльність яких здійснювалась поза межами правового поля. В зв'язку з цим, податковий орган дійшов висновку, що СТ «Стимул» та ТОВ «Солодка країна-К» не здійснювали фактичного придбання, а отже і подальшої реалізації товарно-матеріальних цінностей ПрАТ «Родина» в межах своєї господарської діяльності.

Задовольняючи позов повністю, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Подібні умови формування валових витрат встановлювались і підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного крім пункту 1.20 статті 1 до 01 квітня 2011 року).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати (валові витрати) для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як з'ясовано судами, фактичне виконання господарських операцій з придбання позивачем родзинок у СТ «Стимул» засвідчується належним чином оформленими видатковою накладною, подорожнім листом вантажного автомобіля, товарно-транспортною накладною, висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-03/69113 від 24 вересня 2010 року щодо відповідності товару медичним критеріям безпеки, сертифікатом відповідності № UA1.033.X026958-10 від 30 листопада 2010 року, платіжними дорученнями, а з придбання цукру в ТОВ «Солодка країна-К» - видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, деклараціями про оптову ціну на продовольчі товари, щодо яких запроваджено державне регулювання, платіжними дорученнями.

Товариством також подано докази на підтвердження оприбуткування товарно-матеріальних цінностей та їх використання в господарській діяльності, а саме - прибуткові накладні, оборотно-сальдові відомості, звіти про використання сировини, витяги з книги складського обліку.

Податковим органом, в свою чергу, не заперечується, що розглядувані операції здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків-покупця на формування даних податкового обліку від інших осіб, в тому числі від правильності формування контрагентами показників податкової звітності або від дотримання ними податкової дисципліни, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у відповідача в даній ситуації правових підстав для прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії слід визнати правильним.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Костопільської міжрайонної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 08 червня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.