Справа № 815/3383/13-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 815/3383/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Запорожана Д.В.
судді -Домусчі С.Д.

при секретарі - Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування наказів в частині звільнення, поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області та Головного управління Міністерства внутрішніх справ (далі ГУМВС) України в Одеській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5, про (з урахуванням уточнень):

- визнання незаконними та скасування наказів №158 від 13.02.2012 року, №58о/с від 16.02.2012 року в частині звільнення;

- поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що з 18.08.1997 року він проходив службу в ОВС, а з 04.06.2010 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Розпорядженням ГУМВС України в Одеській області №320 від 29.04.2010 року його відряджено до прокуратури Одеської області до особливого розпорядження. Наказами начальника ГУМВС в Одеській області №158 від 03.02.2012 року та №58 о/с від 16.02.2012 року за грубе порушення ст.10 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС, Етичного кодексу працівників ОВС України, Присяги працівника ОВС України, його було звільнено з ОВС у запас за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке виразилося в негативній поведінці, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння створив конфліктну ситуацію, яка негативно вплинула на імідж міліції та налагодження партнерських стосунків з населенням. На думку позивача, оскаржувані накази є необґрунтованими та незаконними.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на правомірність оскаржуваних наказів.

Третя особа - ОСОБА_5 подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано накази ГУМВС України в Одеській області від 13.02.2012 року №158 та №58 о/с від 16.02.2012 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області.

Стягнуто з Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (ідентифікаційний код №08674488) на користь ОСОБА_4 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області та стягнення з Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2014 року ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року скасовано. Справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Не погоджуючись з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року, ГУМВС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 з 18.08.1997 року проходив службу в ОВС, а з 04.06.2010 року на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

12.02.2012 року о 01.45 год. екіпажем групи швидкого реагування ДСПО «Правопорядок» «Карабінер» з «Центру зайнятості», розташованого в м. Одесі по вул. Ген.Петрова, 22, в стані алкогольного сп'яніння позивача було доставлено в Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

13.02.2012 року спеціалістом СКЗ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було проведено службове розслідування по факту неналежної поведінки о/у сектору карного розшуку Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4

За результатами зазначеного службового розслідування був складений висновок від 13.02.2013 року.

На підставі висновку, наказами начальника ГУМВС України №158 від 03.02.2012 року та №58 о/с від 16.02.2012 року, який було видано на виконання першого наказу, позивача було звільнено з ОВС за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, що виразилося в негативній поведінці, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння створив конфліктну ситуацію, яка негативно вплинула на імідж міліції та налагодження партнерських стосунків з населенням.

З зазначених наказів вбачається, що підставою для звільнення позивача з ОВС став виявлений нібито факт знаходження позивача 12.02.2012 року в 01.45 год. в стані алкогольного сп'яніння, який було зафіксовано протоколом ООНД №000158 від 12.02.2012 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що протокол ООНД №000158 від 12.02.2012 року був складений на припущеннях, які були встановлені візуально, а не на відповідних здійснених аналізах; що у порушення законодавства спірні накази були видані в період тимчасової непрацездатності позивача; що службове розслідування проводилось без дотримання встановленого порядку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні накази прийняті не на підставі закону та необґрунтовано, у зв'язку з чим позовні вимоги належить задовольнити.

В апеляційній скарзі ГУМВС України в Одеській області вказується, що позивача було звільнено за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, що не можна розглядати як накладення на позивача дисциплінарного стягнення, тому, висновок суду першої інстанції про необхідність у даному випадку дотримуватися порядку проведення службового розслідування є помилковим. Також, вказується, що суд помилково поновив позивачу строк звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міліцію», правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Стаття ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Пунктом 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, встановлено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів зазначає, що звільнення за п.66 вказаного Положення може мати місце лише тоді, коли доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання нею своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування; при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо; звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що службове розслідування відносно позивача проводилось з порушенням «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України №552 від 05.12.1991 року (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), оскільки позивач був позбавлений права надавати відповідні пояснення, заявляти клопотання та відводи, знайомитися з висновками службового розслідування.

Апелянт не спростовує наведені обставини, натомість стверджує, що у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ на підставі п.66 Положення не має необхідності дотримуватися порядку проведення службового розслідування.

Колегія суддів вважає, що вказаний довід апелянта про можливість проведення службового розслідування без встановленого законодавством порядку є абсолютно безпідставним.

Таким чином, оскаржуваний наказ ґрунтується на неналежним чином проведеному службовому розслідуванні, відповідно, на недоведеності, у розумінні чинного законодавства, факту вчинення позивачем проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, у зв'язку з чим цей наказ не може бути визнаний правомірним, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Стосовно доводу ГУМВС України в Одеській області про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин, колегія суддів зазначає наступне.

Всі обставини, на які посилалося ГУМВС України в Одеській області як на підстави для залишення позову без розгляду у зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду без поважних причин, вже досліджувались судом касаційної інстанції при вирішенні питання про задоволення касаційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року (про залишення позову без розгляду).

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 листопада 2014 року в даній справі вказується: «Однак, судом апеляційної інстанції не було встановлено, чи направлявся позивачу лист Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області від 27 лютого 2012 року №31/8-741, в якому позивачу повідомлялось про його звільнення з органів внутрішніх справ. Докази такого відправлення в матеріалах справи відсутні. Також апеляційним судом залишилося не встановленим, чи направлявся Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області до Прокуратури Одеської області, куди позивач був відкомандирований, наказ від 13 лютого 2012 року №158 про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ та яким було визнано таким, що втратило чинність розпорядження Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 320 від 29 квітня 2010 року в частині відрядження у розпорядження Прокуратури Одеської області ОСОБА_4».

Для з'ясування нових обставин, які б підтвердили (або спростували) довід ГУМВС України в Одеській області про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин та для правильного вирішення справи, колегія суддів під час даного апеляційного провадження постановила ухвалу від 29 вересня 2015 року, якою зобов'язала ГУМВС України в Одеській області надати до Одеського апеляційного адміністративного суду відомості та відповідні докази, а саме:

1.? Коли направлявся ОСОБА_4 лист ГУМВС України в Одеській області від 27 лютого 2012 року № 31/8-741, в якому ОСОБА_4 повідомлено про його звільнення з органів внутрішніх справ?

2.?? Коли направлявся ГУМВС України в Одеській області до прокуратури Одеської області, куди ОСОБА_4 був відкомандирований, наказ від 13 лютого 2012 року №158 про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ та яким було визнано таким, що втратило чинність розпорядження ГУМВС України в Одеськім області №320 від 29 квітня 2010 року в частині відрядження у розпорядження прокуратури Одеської області ОСОБА_4?

3.? Яким чином та коли ОСОБА_4 заповнював та подавав декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011 та 2012 роки?

4.? Чи був рік, в якому ОСОБА_4 не брав відпустку; чи брав ОСОБА_4 відпустку за 2010-2013 р., та вказати за який саме період?

ГУМВС України в Одеській області відповіло лише на третє і четверте з цих питань, а саме, повідомило суд, що 05.02.2012 року ОСОБА_4 подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2011 рік та 03 серпня 2013 року подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2012 рік. Також, повідомило суд, що у 2011 році ОСОБА_4 чергову відпустку не брав; у 2012 році у черговій відпустці не перебував, у зв'язку з тим, що він був звільнений з органів внутрішніх справ; у 19.08. 2013 року був поновлений на службі в органах внутрішніх справ та з 24.10.2013 року до 02.12.2013 року перебував у відпустці за 2013 рік.

Разом з тим, ГУМВС України в Одеській області залишило без відповіді перші два найсуттєвіших питання:

1. Коли направлявся ОСОБА_4 лист ГУМВС України в Одеській області від 27 лютого 2012 року № 31/8-741, в якому ОСОБА_4 повідомлено про його звільнення з органів внутрішніх справ?

2. Коли направлявся ГУМВС України в Одеській області до прокуратури Одеської області, куди ОСОБА_4 був відкомандирований, наказ від 13 лютого 2012 року №158 про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ та яким було визнано таким, що втратило чинність розпорядження ГУМВС України в Одеськім області №320 від 29 квітня 2010 року в частині відрядження у розпорядження прокуратури Одеської області ОСОБА_4?

Таким чином, колегія суддів вважає, що представлені апелянтом документи є недостатніми для переконливого ствердження про пропущення позивачем строку звернення до суду.

До Одеського апеляційного адміністративного суду надійшов лист прокуратури Одеської області від 05 листопада 2015 року №17/1/2-7/02-11сл, з якого також не вбачається, що позивач дізнався про оскаржуваний наказ раніше, ніж вказувалось ним у позові.

Отже, довід ГУМВС України в Одеській області про пропущення позивачем строку звернення до суду не може бути прийнятий до уваги.

Інші висновки суду першої інстанції апелянт не оскаржує.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року про необхідність задоволення позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 грудня 2015 року.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: С.Д. Домусчі
Суддя: Д.В. Запорожан