Справа № 201/311/15-а(2а/201/21/2015)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2015 рокусправа № 201/311/15-а(2а/201/21/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 24 квітня 2015 року та постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 14 травня 2009 року

у адміністративній справі № 201/311/15-а(2а/201/21/2015) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська про визнання неправомірних дій, бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а

13 січня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська, яким після виконання вимоги суду за ухвалою від 14.01.2015 року «про залишення позову без руху» (а.с.24), просила:

1. визнати протиправною діяльність, а також бездіяльність УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровську при здійсненні розрахунків коефіцієнту заробітку Кз її сина за її заявою від 18 травня 2004 року та від 15 січня 2008 року, а саме:

-за невиконання норм ч. 1 ст.40 та абз.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при визначенні коефіцієнту Кз її сина, який має дорівнювати - 3,45058, що встановлено прокуратурою області від 09 липня 2012 року № 07/1/1-3789-12 згідно результатів висновку № 210612/01 експертного економічного дослідження від 05 липня 2012 року, здійсненого судовим експертом Семеновою Н.Ю. за дорученням прокуратури області від 21 червня 2012 року;

- за порушення строків та неприйняття рішення згідно ч.5 ст.45 Закону України «Про

загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 15.01.2008 року, що підтверджено рішеннями судів по справі № 2а-285/09;

- за навмисну видачу відповідей в неустановленому законом порядку, що призвело до порушення її законих прав та інтересів;

- за навмисну фальсифікацію розрахунків пенсії по втраті годувальника згідно заяви

від 15 січня 2008 року (відповіді від 21 серпня 2014 року та від 08 грудня 2014 року), що підтверджується зміненими на даний час параметрами по Зс за 2007 рік та Кз - 3,10553;

- за навмисну фальсифікацію розрахунку пенсії по втраті годувальника за її заявою від 15.01.2008 року (відповідь від 01.04.2014 року) та порушення вимог ч.2 ст.27 і абз.4 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- за винесення незаконних Роспоряджень і витягів із протоколу вд 26.03.2014 року та від 20.05.2014 року;

- за навмисну відсутність абз.3 та 4 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що гарантують права людини, в програмі в електронному вигляді, за якою здійснюється розрахунок коефіцієнту Кз, автоматично відбувається завідомого сплановане пограбування пенсіонерів де-факто за зговором у виконавчій владі всупереч діючому законодавству, оскільки інспектор фізично не має змоги працювати додатково ще й вручну для всіх пенсіонерів, як це було зроблено в ручному режимі ГУПФУ в Дніпропетровській області (відповідь від 08 грудня 2014 року), встановивши Кз = 3,10553 після оптимізації згідно абз.3 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», хоча це не розповсюджується на сина позивача, оскільки у нього відсутній заробіток з 01 липня 2000 року, у зв'язку зі зловживаннями, бо згідно абз.4 ч.1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Кз - 3.45058, а це більше, ніж Кз = 3,10553 після оптимізації

2. зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська - відновити право її сина на застосування положень ч.2 ст.27 та абз.4 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати коефіцієнт Кз = 3,45058 для застосування по її заявам від 18 травня 2004 року та від 15 січня 2008 року, що був встановлений прокуратурою області від 09 липня 2012 року №07/1/1-3789-12 згідно результатів висновку № 210612/01 експертного економічного дослідження від 05 липня 2012 року, здійсненого судовим експертом Семеновою Н.Ю. за дорученням прокуратури області від 21 червня 2012 року;

- використовувати коефіцієнт Кз = 3,45058 замість Кз = 3,10553 після оптимізації при перерахунку пенсії позивача по втраті годувальника з 10 травня 2005 року та виплатити їй недоплачену суму у встановленому Законом порядку;

- використовувати коефіцієнт Кз = 3,45058 при призначенні пенсії позивачу по втраті годувальника з 15 січня 2008 року згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2010 року по справі № 2а-285/09, яка набрала законної сили від 05 липня 2013 року та виплатити позивачу недоплачену суму у встановленому Законом порядку.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року було відкрито скорочене провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська (а.с.25-26), а ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 березня 2015 року справу було призначено до розгляду за загальними правилами адміністративного судочинства з викликом сторін у судові засідання задля можливості з'ясування всіх обставин по справі та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Під час судового розгляду даної справи, в судовому засіданні 24 квітня 2015 року представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження по справі, оскільки питання про застосування позивачу коефіцієнту Кз = 3,45058 при перерахунку пенсії вже вирішувалося судом та з даного питання була винесена постанова, яка набрала законної сили, за результатами вирішення якого, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровськ ухвалою від 24 квітня 2015 року, спираючись на положення п.4 ч.1 ст.157 КАС України закрив провадження у даній адміністративній справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосувати при перерахунку ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника коефіцієнту Кз=3,45058 (а.с.129-131). В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 слухання справи судом було продовжено, внаслідок чого 24.04.2015 року було прийнято постанову, якою задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська в частині порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.01.2008 року та прийняття за цією заявою рішення. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Прийняті Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цій справі ухвала від 24 квітня 2015 року про закриття провадження в частині позовних вимог (а.с.129-131), та постанова від 24 квітня 2015 року (а.с.133-137) оскаржені позивачкою до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, а також не врахування фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі по суті, у зв'язку з чим просить їх скасувати, та прийняти нове рішення по справі про задоволення її вимог в повному обсязі.

Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану позивачкою у цій справі ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року про закриття провадження в частині позовних вимог (а.с.129-131), дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції до частини вимог позивачки положень ч.4 ч.1 ст.157 КАС України при закритті провадження у даній адміністративній справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосувати при перерахунку її пенсії по втраті годувальника коефіцієнту Кз=3,45058, судова колегія дійшла висновку, що вимоги апелянта підлягають частковому задоволенню, а ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року - скасуванню, виходячи з нижченаведеного.

Закриваючи провадження по даній адміністративній справі в частині зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосувати при перерахунку її пенсії по втраті годувальника коефіцієнту Кз=3,45058, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2010 року позивачці було відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосування коефіцієнту Кз = 3,45058 при перерахунку пенсії позивача.

При цьому, суд першої інстанції хоча і перелічив прийняті судами різних інстанцій рішення за позовами ОСОБА_1 (постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2009 року, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2010 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2013 року, постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року, та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року), разом з тим, суд першої інстанції проігнорував зміст зазначених судових рішень, зокрема, те, що:

- підставою для скасовування постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2010 року постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2009 року в частині зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосування коефіцієнту Кз = 3,45058 при перерахунку пенсії ОСОБА_1, з відмовою у задоволенні зазначеної частини вимог (а.с.62-63), що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2013 року залишено без змін (а.с. 54-65) - стало не відсутність у ОСОБА_1 права на застосування середнього індивідуального коефіцієнту заробітної плати (Кз = 3,45058) її померлого сина при переході ОСОБА_1 за її заявою від 15.01.2008 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яка раніше їй призначалася та виплачувалася в період з 19.05.2004 року до 12.04.2005 року, а передчасність зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки по втраті годувальника саме з використанням коефіцієнту заробітку К3-3,45058, оскільки вирішення питання про призначення та перерахунок пенсії належить до виключеної компетенції органів пенсійного фонду, а перевірка судом дотримання відповідачем вимог чинного законодавства при вирішенні вказаних питань могла бути здійснена лише при наявності вже прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень, яке на той час протиправно відповідачем не було прийнято;

- а підставою для скасування постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року, яким позов ОСОБА_1 до УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання зчинити певні дії було задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність відповідача УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська в частині неприйняття у встановленому законом порядку рішення по заяві позивача ОСОБА_1 від 25 червня 2013 року та зобов'язано відповідача прийняти відповідне рішення за вказаною заявою позивача (а.с. 66) - стало те, що правомірність прийняття відповідачем на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2009 року у справі №2-а-285/2009 Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська розпорядження № 180047 від 26 березня 2014 року про здійснення перерахунку пенсії позивачці, не було предметом розгляду у даній адміністративній справі, у зв'язку з чим, колегія суддів визнала передчасним заявлення ОСОБА_1 вимог стосовно зобов'язання відповідача усунути недоліки шляхом прийняття рішення про застосування коефіцієнту К(з) = 3,45058 при перерахунку пенсії по втраті годувальника з 15.01.2008 року.

Наведені вище факти свідчать про безпідставність застосування судом першої інстанції у даній справі положень п.4 ч.1 ст.157 КАС України, оскільки спір між позивачкою та пенсійним органом з питання зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосувати середній індивідуальний коефіцієнт заробітної плати (Кз = 3,45058) її померлого сина при переході ОСОБА_1 за її заявою від 15.01.2008 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яка раніше їй призначалася та виплачувалася в період з 19.05.2004 року до 12.04.2005 року - судами раніше фактично по суті не вирішувалося, й судове рішення в цій частині не приймалося, що саме і є підставою для скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов'язання УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська застосувати при перерахунку її пенсії по втраті годувальника коефіцієнту Кз=3,45058 (а.с.129-131).

Відповідно до вищенаведеного, та з урахуванням заявлених у цій справі ОСОБА_1 вимог, а також того, що позивачка з січня 2009 року в судовому порядку намагається відновити своє право на отримання пенсії по враті годувальника, яка була б нарахована їй виходячи із застосуванням середнього індивідуального коефіцієнту заробітної плати (Кз = 3,45058) її померлого сина при переході за її заявою від 15.01.2008 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яка раніше їй призначалася та виплачувалася в період з 19.05.2004 року до 12.04.2005 року, суд першої інстанції у данній адміністративній справі на виконання визначених ст.1, ст.2 КАСУ функцій та завдань адміністративного судочинства, мав би керуючись ст.11 КАСУ вийти за межі заявлених ОСОБА_1 вимог (які фактично позивачкою лише неправильно сформульовані), та вирішити спір у цій справі по суті, оскільки за змістом вказаних у цій справі позивачкою вимог чітко вбачається мета ОСОБА_1 відновити своє право на отримання за її заявою від 15.01.2008 року пенсії по втраті годувальника, яка б була розрахована з застосуванням середнього індивідуального коефіцієнту заробітної плати (Кз = 3,45058) померлого сина позивачки, тобто, виходячи з наявних в матеріалах пенсійної справи документів та у відповідності до положень ч.1 ст.27, ст.32, ст.36, ч.1 ст.37, ч.1 ч.2 ст.40 та п.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058 (далі - Закону № 1058) в редакції діючій на час звернення позиваки з заявою від 15.01.2018 р. про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Проте, суд першої інстанції ігноруючи вищенаведені вимоги позивачки, в тому числі вимоги щодо незаконності Розпорядження № 180047 від 26.03.2014 року (а.с.46), і інших, прийнятих в подальшому розпоряджень відповідача з приводу визначення розміру пенсії позивачки по втраті годувальника - не вирішив зазначені вимоги позивачки по суті, обмежившись констатацією в постанові від 24.04.2015 року (а.с.133-137) факту порушення прав позивачки на отримання пенсії по втраті годувальника за її заявою від 15.01.2008 року при переході з пенсії по віку на зазначений вид пенсії, яка раніше їй призначалася та виплачувалася в період з 19.05.2004 року до 12.04.2005 року, та повинна була б бути обчислена з урахуванням положень ст.27, ст.32, ст.36, ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», задовольнивши при цьому позов ОСОБА_1 в цій справі лише в частині порушення строків розгляду заяви позивачки від 15.01.2008 року про переведення її на інший вид пенсії у зв'язку з втратою годувальника та не ознайомлення позивачки з прийнятим за її заявою рішенням.

При цьому, суд першої інстанції пославшись на ч.2 ст.11 КАСУ не знайшов підстав для виходу за межі позовних вимог, вказуючи на те, що це є можливим лише у разі необхідності повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять, що за змістом оскаржуваної постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 14 травня 2009 року, суд першої інстанції не встановив. Разом з тим, суд першої інстанції взагалі не обговорював та вирішив по суті вимоги позивачки у цій справі щодо незаконності Розпоряджень і витягів із протоколу пенсійного органу від 26.03.2014 року та від 20.05.2014 року, та щодо протиправності дій пенсійного органу при обчисленні середнього індивідуального коефіцієнту заробітної плати (Кз = 3,45058) померлого сина позивачки за нормами закону діючого не станом на січень 2008 року, при позивачки переході за її заявою від 15.01.2008 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яка раніше їй вже призначалася та виплачувалася в період з 19.05.2004 року до 12.04.2005 року.

Апеляційний суд переглядаючи прийняті 14 травня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цій справі постанову та ухвалу про закриття провадження в частині заявлених вимог, виходить з нижченаведеного:

Вперше ОСОБА_1 пенсія за віком була призначена з 18.02.1997 року, яку вона отримувала до19.05.2004 року, тобто, до дня переведення позивачки за її заявою на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, що була призначена їй відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з визначенням позивачці середнього індивідуального коефіцієнту заробітної плати годувальника, який після оптимізації складав 3,105533, що підтверджується матеріалами адміністративної справи, і оглянутими в судовому засіданні матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1, на не спростовується відповідачем по справі.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1, зверталася до пенсійного органу 18.05.2004 року, надавши до цієї заяви свідоцтво про народження сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_1, довідку ЖБК-203 відповідно якої ОСОБА_1 з 03.10.1994 р. не працювала та знаходилася на утриманні сина ОСОБА_3, а також трудову книжку ОСОБА_3, згідно якої чин позивачки в період: з 01.09.1990 року по 23.06.1995 р. навчався в Українському державному хіміко-технологічному університеті м.Дніпропетровська; з 01.02.1996 р. по 30.06.1996 р. працював в Українсько-Болгарському АТЗТ «Балкан» на посаді економіста-консультанта; з 04.07.1996 року по 03.10.1997 р. працював на посаді консультанта Малого підприємства юридична фірма «Алепт»; з 07.10.1997 року по 22.06.1998 року працював на посаді спеціаліста 1 категорії Дніпропетровського тер управління Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку; з 22.06.1998 року по 09.03.2000 року на посаді інженера телекомунікацій Філії підприємства «Україниська Національна Лоторея» в м.Дніпропетровську, звідки був виключений з особового складу у зв'язку зі смертю.

Відповідно до протоколу № 2777 від 14.06.2004 р. управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника у розмірі 247,42 грн. з 18.05.2004 р., при цьому УПФУ при обчисленні пенсії було взято до уваги показники стажу та заробітної плати померлого сина: загальний стаж - 8 років 10 місяців 3 дні, і місяці); коефіцієнт стажу 0,42750 за 513 місяців; сума коефіцієнтів заробітної плати 124,22108; індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії 3,10553 (після оптимізації, а саме, виключення 10 місяців: лютого-листопада 1996р.); середньомісячний заробіток для обчислення пенсії 1157,49 грн.; розмір пенсії за віком 494,83 грн.; відсотки для обчислення пенсії по втраті годувальника - 50%; та розмір пенсії по втраті годувальника 247,42 грн. з 18.05.2004р.

Як встановлено при експертно-економічному дослідженні спірні у цій справі питань встановлено, та відповідачем по справі не спростовується, що при обчисленні розміру коефіцієнту страхового стажу сина позивачки - ОСОБА_3, УПФУ було правильно застосовано положення абз.2 ст.24, ч.1 ст.31, ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», обґрунтовано враховано, що ОСОБА_3 станом на день його смерті виповнилося 26 років, і наявному у нього страхового стажу (8 р.10 міс. 23 дн.), із необхідного для призначення пенсії по інвалідності (3 роки), а відповідно і врахування страхового стажу з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку 60 років, який в загальному розмірі становить 513 місяців, пенсійний орган керуючись приписами ст.25 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правильно визначив розмір коефіцієнту страхового стажу сина позивачки - ОСОБА_3 - 0,42750.

Разом з тим, пенсійний орган здійснюючи розрахунок індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника, всупереч вимог абз.2 ст.24 та абз.3 ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058 (у редакції, що діяла на час подання ОСОБА_1 заяви від 18.05.2004 р. і призначенні їй пенсії по втраті годувальника) - застосував проведення оптимізації заробітку померлого годувальника, внаслідок чого розрахований УПФУ розмір індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії ОСОБА_1 склав - 3,105533, замість правильного - 3.45058.

Допущена з боку пенсійного органу помилка щодо розрахунку індивідуального коефіцієнту для обчисленя пенсії ОСОБА_1 в розмірі - 3,105533, повністю підтверджена Висновком експертного економічного дослідження № 210612/01 від 05.07.2012 року (а.с.72-77, 78 т.1), за змістом якого: тривалість страхового, стажу ОСОБА_3 відповідно до матеріалів пенсійної справи № 180047 становить 513 місяців та відповідно 10% тривалості страхового стажу - 51 місяць. Відповідно до протоколу УПФУ № 2777 від 14.06.2004р. про призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду в Жовтневому районі м.Дніпропетровська здійснено оптимізацію заробітку померлого годувальника за період з 01.02.1996р. по 30.11.1996р., тобто виключено 10 місяців 1996 року (лютий-листопад). Разом з тим, в матеріалах пенсійної справи містяться дві заяви ОСОБА_1 від 18.05.2004р., а саме: в першій заяві ОСОБА_1 обрано період за який вона просить врахувати заробітну плату для обчислення пенсії по втраті годувальника - це 3 роки з 10.03.1997р. по 03.03.2000р.; в другій заяві ОСОБА_1 уточнено, що при нарахуванні пенсії по втраті годувальника вона просить врахувати повними місяцями заробіток: з 07.10.1997 р. по 31.10.1097 р.; з 22.06.1998 р. по 30.06.1998 о.; з 09.03.2000 р. по 31.03.2000 р., і таким чином, 3 роки, за які ОСОБА_1 просить врахувати заробіток - це період з квітня 1997р. по березень 2000р., при цьому 3 роки = 36 місяців що не перевищує 10% тривалості страхового стажу померлого годувальника.

Висновки експертного дослідження про неправильність розрахунку пенсійним органом індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії ОСОБА_1 в розмірі - 3,105533, узгоджуються також з нормами чинного на той час Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто, станом на 18.05.2004р..

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

При цьому, розмір пенсії за віком визначався за формулою, встановленою ч.1 ст.27 цього Закону: П = Зп х Кс (де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону).

Згідно ч.1 ст.40 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року, а у разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу.

При цьому, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 року враховувалася для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, абз.1 та 2 ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чітко було встановлено який заробіток враховується для визначення пенсії у 2-х випадках: 1) коли є заробіток за 60 календарних місяців підряд до 01.07.2000р. та за весь період після 01.07.2000р.; 2) коли є заробіток за менший період ніж передбачено абзацом першим, а абзацом 3 ч.1 ст.40 Закону було встановлено умови за яких можлива оптимізація заробітку за вибором пенсіонера, тобто виключення "невигідних" місяців заробітку, врахованих для обчислення пенсії, але не більше 10% тривалості страхового стажу.

Відповідно до п.2 ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в редакції станом на 18.05.2004 року, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховувалися: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум; з липня 1998р. по лютий 2001р. становила 1000,00 грн., до 01.07.1998 р. - 5,6 розміру середньої зарплати в Україні, (тобто у 1997р. - 143 грн.*5,6=800,80 грн., у 1998 - 153 грн.*5,6=856,80 грн.). При цьому, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначалася за формулою наведеною у ч.2 ст.40 Закону України «Про з загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: Зп = Зс х (Ск : К), де Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+Кз2+КзЗ+ ... + Кзп); К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи. А коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначався за формулою: Кз = Зв : Зс (де: Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи; Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

З урахуванням наведених вище положень чинного на той час законодавства, та проведеного експертом розрахунку суми коефіцієнтів заробітної плати померлого годувальника позивачки по цій справі, судова колегія погоджується з доводами позивачки в частині помилковості визначення пенсійним органом за її заявою 18.05.2004р. розрахунку від індивідуального коефіцієнту для обчислення її пенсії в розмірі - 3,105533, оскільки сума коефіцієнта заробітної плати як данами УПФУ, та і за результатами експертного дослідження становила - 124,22108, що з урахуванням періоду роботи годувальника з 01.04.1997 р. по 09.03.2000 р. (36 місяців) складало індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії в розмірі - 3,45058 (124,22108/36 міс =3,45058).

Водночас, судова колегія не вважає за можливе зобов'язувати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачки за період з 18.05.2004 року по 12.04.2005 року (тобто, до дня переведення позивачки з пенсії по втраті годувальника на пенсію за віком) з урахуванням індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії в розмірі - 3,45058, оскільки позивачкою у визначений законом строк вказаний розрахунок УПФУ не оскаржувався, а на час звернення до суду з позовом у цій справі строк оскарження до суду сплив, і поважних причин у позивачки для поновлення цього строку немає.

Вирішуючи спір у цій справі в частині протиправності бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська по обчисленню ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника за її заявою від 15.01.2008 року із застосуванням коефіцієнту заробітної плати 3,45058, та протиправності дій відповідача по виплаті ОСОБА_1 з 15.01.2008 року пенсії по втраті годувальника, розрахованої до виплати з урахуванням індивідуального коефіцієнту для обчислення пенсії в розмірі - 2.48442, судова колегія бере до уваги, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, - довічно.

Також судова колегія враховує також встановлений по справі факт того, що пенсія по втраті годувальника ОСОБА_1, вже раніше призначалася і виплачувалася в період з 18.05.2004 року по 12.04.2005 року, а при призначенні вказаного виду пенсії індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії позивачці вже розраховувався за нормами чинного на той час законодавства, і відповідно у пенсійного органу при зверненні ОСОБА_1 з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з 15.01.2008 року - були відсутні правові підстави для повторного розрахунку індивідуального коефіцієнту заробітної плати для нового обчислення пенсії позивачки.

Крім того, судова колегія виходячи з положень абз.2 ст.24 та абз.3 ч.1 ст.40 та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-ГУ із змінами і доповненнями, у редакції, яка діяла на час подання заяви та первісного призначення пенсії по втраті годувальника (18.05.2004р.), та Рішення Конституційного суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. в якому зміни внесені Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28.12.2007р. до абз.3 ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), судова колегія вважає помилковим застосування відповідачем під час вирішення питання переведення позивачки за її заявою від 15.01.2008 року з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника - положень абз3 ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції чинній з 01.01.2008 року, в якому було визначено, що «за вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата-(дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим частини першої цієї статті, період, за який враховується заробітна плата, після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу, не може бути меншим ніж 60 календарних місяців».

Оскільки позивачка зверталася до пенсійного органу 15.01.2008 р. з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за документами архівного пенсійного відділу, то в даному випадку нарахування пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 повинно було відбутися за положенням абзацу 2 ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто рахуванню підлягає заробіток за менший страховий стаж ніж передбачено абз.1 ч.1 ст.40 цього Закону, і встановлене з 01.01.2008 р. в абз.3 ч.1 ст.40 цього Закону обмеження щодо "60 календарних місяців", не повинно відноситься до спірного з позивачкою випадку.

Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку, що переході позивачки з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за поданою нею до управлінню Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська заявою від 15.01.2008 р., коефіцієнт заробітку для розрахунку пенсії ОСОБА_1 мав би становити - 3,45058, оскільки перехід з одного виду пенсії на другий вид пенсії у позивачки відбувався на підставі вже наявних в матеріалах пенсійної справи документів, що свідчить про протиправність розпоряджень Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 05.03.2008 року, 26.03.2014 року та 20.05.2014 року, а також протокольних рішень відповідача від 26.03.2014 року №6 та 20.05.2014 року №10/1.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволені частини позовних вимог, суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, на які посилалися сторони стосовно відповідності дій чи бездіяльності відповідача діючому законодавству, яке регулює спірні правовідносини, та не надав належної оцінки доказам наявності в діях відповідача ознак порушення законодавства про пенсійне законодавство.

Відповідно до статті 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене свідчить, що суд першої інстанції не в повній мірі застосував наведені вище по тексту судового рішення вимоги закону, допустив суттєві порушення норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови, з прийняттям у цій справі нового рішення.

Керуючись п. 3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 24 квітня 2015 року та постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 14 травня 2009 року - скасувати та прийняти у цій справі нову постанову

Скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 05.03.2008 року, 26.03.2014 року та 20.05.2014 року, та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська скасувати протокольні рішення від 26.03.2014 року №6 та 20.05.2014 року №10/1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська призначити ОСОБА_1 до виплати пенсію по втраті годувальника за її заявою від 15.01.2008 року із застосуванням коефіцієнту заробітної плати 3,45058 - з 15.01.2008 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська донарахувати та виплатити різницю пенсії ОСОБА_1 між нарахованою і фактично виплаченою їй в період з 15.01.2008 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту виготовлення в повному обсязі.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський