Справа № 438/1310/15-а
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/1310/15-а
Номер провадження №2-а/438/73/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиш А.Т.

при секретарі Дробчак Г.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УДАІ ГУМВС України в Львівській області, старшого інспектора ВДАІ з обслуговування Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить суд визнати дії старшого інспектора ВДАІ з обслуговування Старосамбірського району ОСОБА_2 притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними. Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 613135 від 27 вересня 2015 року винесену старшим інспектором ВДАІ з обслуговування Старосамбірського району Львівської області, капітана міліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Позивач вважає, вказана постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування своїх позовних посилається на те, що 27 вересня 2015 року знаходився в с.Топільниця Старосамбірського району Львівської області біля будинку колишньої співмешканки ОСОБА_3, щоб забрати свої речі, на підставі чого виник між ними конфлікт. Під час даного конфлікту приїхали працівники ВДАІ, які представилися що вони по обслуговуванню Старосамбірського району і один з них запропонував позивачу предявити для перевірки посвідчення водія. Позивач в свою чергу запитав на якій підставі, коли його автомобіль стоїть і він не є учасником дорожнього руху.

Про те, що на позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесена в той день постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП нічого відомо не було, оскільки в той час з протоколом та постановою його ніхто не ознайомлював, ніхто не пропонував написати в протоколі пояснення та його підписати, а також ніхто не вручав дані документи на руки.

Позивач ОСОБА_1 у в судовому засіданні не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги з підстав наведених в позовній заяві підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача УДАІ ГУМВС України в Львівській області та старший інспектор ВДАІ з обслуговування Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_2 не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому справа, відповідно до ст. 128 ч.4 КАС України вирішується без їхньої участі на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що згідно протоколу серія АП1 № 166472 про адміністративне правопорушення вбачається, що 27 вересня 2015 року о 17 год. 50 хв. с.Топільниця Старосамбірського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем М-2140, д.н.з. А8343ЛВ та на вимогу працівника міліції не предявив для перевірки посвідчення водія, чим порушив п. 24 (а), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №613135 від 27 вересня 2015 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КпАП України копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Зі змісту статті 6 Європейської конвенції з прав людини випливає, що кожний обвинувачений у скоєнні злочину має як мінімум право мати достатньо часу та можливості для підготовки свого захисту, а також захищати себе сам особисто або через обраного ним самим захисника. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема в справі "Deweer v. Belgium", зазначав, що немає ніяких підстав для вузької інтерпретації ст. 6 Конвенції. Так, зазначена стаття застосовується не тільки власно до кримінального судового провадження, але і по відношенню до дисциплінарних та адміністративних процедур (принцип автономності).

Відповідачі не надали суду доказів того, що оскаржувана постанова була вручена позивачу в порядку, встановленому чинним законодавством, а відтак відповідачами, в порушення вимог ст. 285 КпАП України було порушено право позивача на належний захист прав та інтересів, а також було обмежено його право на оскарження зазначеної постанови, яку ні позивач, ні суд на час розгляду даної справу по суті від відповідачів так і не отримали.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів на спростування пояснень позивача, викладених у позовній заяві, про те, що він правопорушення не скоював, заперечень проти позову відповідачі не надали.

Крім цього, відповідно до ст. 69 КАС України, передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обстави, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справ, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Незважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі є також пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у постанові винесеній відповідачем, не наведено будь-якої оцінки вказаного доказу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Приймаючи до уваги, що відповідачами не представлено суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку, що позивач 27 вересня 2015 року о 17 год. 50 хв. с.Топільниця Старосамбірського району Львівської області не керував автомобілем М-2140, д.н.з. А8343ЛВ 1, а відтак позов є підставним та підлягає задоволенню, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Керуючись ст.ст. 12,14,18,159,160,161,163,170,171-2 КАС України, та ст. ст. 126, 280, 283, 284, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

п о с т а н о в и в :

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду.

Визнати неправомірні дії старшого інспектора ВДАІ з обслуговування Старосамбірського району ОСОБА_2 при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №613135 від 27 вересня 2015 року.

Постанову ПС2 №613135 від 27 вересня 2015 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КпАП України скасувати, а адміністративне провадження у даній справі закрити.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає в силу ч. 2 ст. 171-2 КАС України.

Головуючий : суддя А.Т. Слиш