Справа № 815/1684/15
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1684/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом сільського голови Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_1 до державного інспектора з охорони природно - заповідного фонду України регіонального ландшафтного парку «Тилигульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача регіональний ландшафтний парк «Тилигульський» про визнання протиправним та скасування припису № 65 від 10.03.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та визнати протиправним та скасувати припис № 65 від 10.03.2015 року, державного інспектора з охорони природно-заповідного фонду України РЛП «Тилигульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2 щодо невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків шкідливого впливу на території та обєкти природно-заповідного фонду, що становить незаконну бездіяльність передбачену статтею 91 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 березня 2015 року державним інспектором з охорони природно-заповідного фонду України регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2 складено припис №65 на керівника Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_3, про незаконну бездіяльність передбачену статтею 91 Кодексу України адміністративні правопорушення. Даним приписом при перевірці вимог природоохоронного законодавства садовим товариством «Дачне» встановлено, що на території РЛП «Тилігульський» Одеської області навпроти колишнього водопою рогатої худоби колишнього МТФ колгоспу «Кордонський» на відстані 30 метрів від нього та 50 метрів від городів вулиці с. Мар'янівка виявлене сміттєзвалище. Довжина сміттєзвалища складає 81 вісімдесят один) метр, ширина 14 (чотирнадцять) метрів. Загальна площа 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) метра. На кожному квадратному метрі смітника знаходиться не менше ніж по 40 одиниць сміття.

Позивач вважає, що даний припис складено за відсутності належних доказів з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в його діях не було встановлено ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП України. Також позивач зазначає про те, що припис містить, як мінімум три суб'єкта порушення правил охорони та використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду: голова садового товариства «Дачне», власник сільськогосподарських об'єктів колишнього колгоспу «Кордонський» та власник(и) городів по вулиці Нижня с. Мар'янівка. В приписі відсутні будь-які підстави або докази для визнання позивача винною особою, а також не встановлює, що шкідливий вплив вчинено саме сільським головою Кордонської сільської ради або сільською радою, її працівниками.

Крім того, позивач зазначає, що спірний припис складено без його, або представника сільської ради, присутності, направлено його на адресу сільської ради поштою. Також невідомо обставини перевірки території, оскільки на адресу сільської ради відповідний акт перевірки не направлявся, в присутності або з відома позивача чи представника ради не складався.

Крім того, позивач вказує на те, що стаття 91 КУпАП передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за здійснення в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон, а також територій, зарезервованих для наступного заповідання, забороненої господарської та іншої діяльності, порушення інших вимог режиму цих територій та об'єктів, самовільна зміна їх меж, невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків аварій або іншого шкідливого впливу на території та об'єкти природно-заповідного фонду. Разом з тим, вжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків шкідливого впливу вчинені невідомими особами на території та об'єкти природно-заповідного фонду законодавством що регулює діяльність органів місцевого самоврядування не передбачено.

Таким чином, на думку позивача, приписом №65 від 10.03.2015 року не було встановлено яка саме діяльність Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (її голови) негативно (шкідливо) впливає або може впливати на території та об'єкти природно-заповідного фонду, також чи відноситься питання ліквідації сміттєзвалище до кола службових обов'язків сільського голови (депутатського корпусу) Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.

За таких обставин позивач вважає дії державного інспектора з охорони природно-заповідного фонду України регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2 по складанню відносно ОСОБА_3, припису про усунення порушень незаконними, необґрунтованими, та такими, що не відображають дійсних обставин справи.

Позивач та його представник до судового засідання не з'явились, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, причин неявки суду не повідомив, надав до суду письмові заперечення проти позову.

В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач протиправно ухиляється від виконання вимог припису № 65 від 10.03.2015 року, а також що на позивача покладений законодавством України обовязок виконати цей припис.

Також відповідач в письмових запереченнях зазначає про те, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про відходи» органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують, окрім іншого, організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів; вирішення питань щодо розміщення на свої території обєктів поводження з відходами; ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів. Органи місцевого самоврядування приймають рішення про відвід земельних ділянок для розміщення відходів і будівництва обєктів поводження з відходами.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відходи» особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, цивільну, адміністративну чи кримінальну відповідальність за невиконання розпоряджень і приписів органів, що здійснюють державний контроль та нагляд за операціями поводження з відходами та за місцями їх видалення.

За таких обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

10 березня 2015 року державним інспектором з охорони ПЗФ РЛП «Тилигульський» - ОСОБА_2 складений припис № 65, в якому зазначено, що при перевірці вимог природоохоронного законодавства садовим товариством «Дачне» встановлено, що на території РЛП «Тилігульський» Одеської області напроти колишнього водопою рогатої худоби колишнього МТФ колгоспу «Кордонський» на відстані 30 метрів від нього та 50 метрів від городів вулиці с. Мар'янівка виявлене сміттєзвалище. Довжина сміттєзвалища складає 81 вісімдесят один) метр, ширина 14 (чотирнадцять) метрів. Загальна площа 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) метра. На кожному квадратному метрі смітника знаходиться не менше ніж по 40 одиниць сміття: пластикові пляшки, каністри, банки з під фарби, целофанові пакети зі сміттям, мертві тварини та інше подібне сміття.

Також у висновку цього документу зазначено, що невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків шкідливого впливу на території та обєкти природно-заповідного фонду погіршує природний стан природних комплексів та обєктів і заважає відпочинку населення. Таким чином становить незаконну бездіяльність передбачену статтею 91 КУпАП.

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об'єктів визначає Закон України «Про природно-заповідний фонд України від 16.06.1992 № 2456-XII (Закон у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 цього Закону завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі.

Згідно з частиною 1 ст. 3 Закону до природно - заповідного фонду України належать природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

Природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки загальнодержавного значення, а також регіональні ландшафтні парки є юридичними особами. (ч. 3 ст. 5 Закону).

Відповідно до ст. 60 цього Закону охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об'єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Служба державної охорони природно-заповідного фонду України має статус правоохоронного органу. Порядок діяльності служби державної охорони природно-заповідного фонду України, а також перелік підрозділів і посад працівників, які входять до її складу, визначаються Кабінетом Міністрів України. Служби державної охорони на місцях очолюють керівники адміністрацій територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Посадові особи служби державної охорони природно-заповідного фонду України мають право: вимагати від громадян і службових осіб пояснення у зв'язку з порушенням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон; перевіряти у громадян і службових осіб посвідчення на право перебування, використання природних ресурсів та здійснення іншої діяльності в межах відповідних територій та об'єктів природно-заповідного фонду; доставляти порушників установленого режиму з метою з'ясування особи; складати протоколи про порушення вимог законодавства, надсилати їх відповідним органам для притягнення винних осіб до відповідальності; вилучати у порушників предмети та знаряддя незаконного використання природних ресурсів, транспортні засоби, відповідні документи; проводити особистий огляд осіб, речей, транспортних засобів та перевірку знарядь і продукції одержаної в результаті природокористування; безперешкодно відвідувати підприємства, установи, організації, судна та інші транспортні засоби в межах відповідних територій, об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон для перевірки додержання законодавства про охорону навколишнього природного середовища та природно-заповідний фонд; вносити пропозиції до відповідних державних органів про припинення, зупинення чи обмеження будь-якої діяльності, що порушує вимоги законодавства про природно-заповідний фонд, давати обов'язкові для виконання приписи з метою усунення порушень, виявлених у межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Посадові особи служби державної охорони природно-заповідного фонду України під час виконання службових обов'язків мають право на носіння форми встановленого зразка, табельної зброї та інших спеціальних засобів відповідно до законодавства України. (Стаття 61 Закону).

Відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд передбачена статтею 64 зазначеного Закону. Так відповідальність несуть особи, винні у: а) нецільовому використанні територій та об'єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду; б) здійсненні в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності; в) організації на територіях та об'єктах природно-заповідного фонду, в їх охоронних зонах господарської діяльності без попереднього проведення екологічної експертизи або з порушенням її висновків; г) невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та об'єкти природно-заповідного фонду; д) порушенні строків і порядку розгляду клопотань про створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду; е) порушенні вимог щодо використання територій та об'єктів природно-заповідного фонду; є) перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду; ж) псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об'єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу; з) самочинній зміні меж, відведенні територій та об'єктів природно-заповідного фонду для інших потреб. Законодавством України може бути встановлена відповідальність і за інші порушення законодавства про природно-заповідний фонд.

Судом встановлено, що згідно виписки з ЄДР ЮФ та ФОП, 10.07.1988 року проведена державна реєстрація юридичної особи - регіональний ландшафтний парк «Тилигульський» за № 0015311 та діє на підставі статуту. (а.с. 111-116).

10 березня 2015 року державним інспектором з охорони ПЗФ РЛП «Тилігульський» - ОСОБА_2, який діяв згідно посадової інструкції інспектора відділу служби державної охорони природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Тилигульський» Одеської області, затвердженої директором РЛП «Тилигульський» Одеської області був складений припис № 65. (а.с. 120-122).

Як вбачається з припису № 65 від 10.03.2015 року, позивач - голова Кордонської сільської ради, притягується до відповідальності за невжиття ним заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків шкідливого впливу на території та обєкти природно-заповідного фонду, у зв'язку з чим погіршується природний стан природних комплексів та обєктів і заважає відпочинку населення. Таким чином становить незаконну бездіяльність передбачену статтею 91 КУпАП.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Коло повноважень сільського, селищного, міського голови визначений статтею 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Так, зокрема п.п. 1)-3), 19)-20) п. 4 ст. 42 Закону сільський, селищний міський голова

забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень, та відповідно до п. 5 сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, відносять, зокрема питання щодо: прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками природи, історії або культури, які охороняються законом; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію; (станом на час виникнення спірних правовідносин); вирішення питань у сфері поводження з небезпечними відходами відповідно до законодавства; визначення на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюють у межах певної території збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

Відповідно до ст. 30 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, крім іншого вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин.

Згідно з приписами ст. 74 Закону органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що повноваження щодо вирішення питань стосовно організації територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні, надання згоди на розміщення об'єктів для розміщення відходів вирішення питань у сфері поводження з небезпечними відходами, визначення юридичних осіб, які здійснюють у межах певної території збирання та перевезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами, а також вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин належить до виключної компетенції органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що вжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків шкідливого впливу вчинені невідомими особами на території та обєкти природно-заповідного фонду законодавством що регулює діяльність органів місцевого самоврядування не передбачена.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 05.03.2015 року № 04/2015-ср «Про двомісячник з наведення належного санітарного порядку та благоустрою населених пунктах Кордонської сільської ради» було надано вказівку підприємству житлово-комунального господарства с. Кордон обстежити територію сільської ради, виявити несанкціоновані сміттєзвалища та провести їх ліквідацію.

Рішенням Кордонської сільської ради від 19 березня 2015 року № 317-VI, затверджение розпорядження сільського голови №04/2015-ср від 05.03.2105 року

Отже, голова Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Законом.

Крім того, в спірному приписі викладені загальні відомості про те, що державним інспектором на території РЛП «Тилигульський» виявлене сміттєзвалище. Проте в ньому відсутні посилання, які визначають в чому полягає вина позивача, чи відводилась ця земельна ділянка комусь у користування або належить на праві власності чи перебуває у розпорядженні Кордонської сільської ради. Також відповідачем не наведено жодних обставин за яких позивач визнаний винним у невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та обєкти природно-заповідного фонду.

Відповідачем також не зазначено в приписі, а також не надано до суду доказів того, що на території та обєкті природно-заповідного фонду погіршується природний стан природних комплексів та обєктів та що це відбувається саме з вини позивача, як посадової особи органу місцевого самоврядування внаслідок невиконання ним своїх посадових обовязків.

Таким чином суд дійшов висновку, що в приписі відсутні будь-які підстави та докази для визнання позивача винною особою.

Отже, на підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що державним інспектором з охорони природно - заповідного фонду України регіонального ландшафтного парку «Тилигульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості та законності винесеного ним спірного припису та з урахуванням того, що позивачем доведені обставини якими він обґрунтував позовні вимоги, суд вважає, що відповідачем безпідставно зроблено висновок, про порушення позивачем вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно до ч. 4 ст. 8 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, враховуючи вищевикладені приписи діючого законодавства України, розглянувши справу на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов сільського голови Кордонської сільської ради Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_1 до державного інспектора з охорони природно - заповідного фонду України регіонального ландшафтного парку «Тилигульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача регіональний ландшафтний парк «Тилигульський» про визнання протиправним та скасування припису № 65 від 10.03.2015 року є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати припис № 65 від 10.03.2015 року, державного інспектора з охорони природно-заповідного фонду України РЛП «Тилигульський» Одеської обласної ради ОСОБА_2 щодо невжиття заходів для попередження і ліквідації негативних наслідків шкідливого впливу на території та обєкти природно-заповідного фонду, що становить незаконну бездіяльність передбачену статтею 91 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.