Справа № 697/1798/15-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 697/1798/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Льон О.М. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П.,Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання взяття на квартирний облік, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року, позивач звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання взяття на квартирний облік.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради № 279 від 10.08.2015 йому було відмовлено у взятті на квартирний облік при виконавчому комітеті Канівської міської ради у звязку з тим, що він має на праві приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47, 7 кв.м., тобто забезпечений житлом та не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов. Вважає прийняте рішення незаконним, оскільки 22.07.2011 його мати ОСОБА_3. подарувала йому належну їй на праві приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47, 7 кв.м., житловою площею 26,9 кв. м.. Договором дарування встановлено сервітут, який полягає в особистому праві матері ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 довічно і безоплатно користуватися квартирою. Після укладення договору дарування мати та її чоловік продовжують проживати у вказаній квартирі і займають кімнату площею 16,5 кв. м, а він проживає у кімнаті площею 10,4 кв. м, яка є менша від передбаченої ст. 47 ЖК України норми житлової площі в Україні -13,65 кв.м. на одну особу. Тому звернувся до суду і просить визнати неправомірним рішення виконавчого комітету Канівської міської ради № 279 від 10.08.2015 «про відмову у взятті на квартирний облік ОСОБА_2» та зобов'язати виконавчий комітет Канівської міської ради взяти його на квартирний облік.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 24.06.2015 звернувся до виконавчого комітету Канівської міської ради із заявою про взяття його на квартирний облік складом сімї 1 особа.

Згідно довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 22.07.2011 року належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 22.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. та зареєстрованому в реєстрі № 1678 вбачається, що дарувальник ОСОБА_3 передає у власність безоплатно, а обдаровуваний ОСОБА_2 приймає у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За п.1.2. вказаного договору дарування одночасно сторони домовилися встановити сервітут, який полягає у особистому праві дарувальника і її чоловіка ОСОБА_3, довічно і безоплатно користуватися подарованою квартирою з моменту переходу права власності до обдаровуваного.

Згідно технічного паспорту, вбачається, що зазначена квартира складається із двох кімнат житловою площею 10,4 кв.м та 16,5 кв. м., загальною площею 47,7 кв.м та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 22.07.2011 року.

Згідно довідки про склад сімї № 2957 від 02.09.2015 в даній квартирі зареєстровано три особи: заявник ОСОБА_2, 1986 р.н., мати ОСОБА_3, 1963 р.н., співмешканець ОСОБА_4 - 1967 р.н.

Встановлено, що вищевказані документи заявника ОСОБА_2 були розглянуті на засіданні житлово-побутової комісії виконавчому комітеті Канівської міської ради від 04.08.2015 та внесено на розгляд виконавчого комітету Канівської міської ради 10.08.2015, за результатами розгляду яких прийнято рішення № від 10.08.2015 «Про відмову взятті на квартирний облік ОСОБА_2.».

Так, рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради № 279 від 10.08.2015 позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік при виконавчому комітеті Канівської міської ради у звязку з тим, що він має на праві приватної власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальної площею 47,7 кв.м., отже забезпечений житлом та не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 36 Житлового Кодексу Української РСР ( надалі ЖК) облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 38 ЖК порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЖК громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Відповідно до ст.34 ЖК УРСР потребуючими поліпшення житлових умов визначаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в .порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонд) чи за договором найм) жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; які проживають тривалий час за договором найму (.оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; які проживають у гуртожитках».

Відповідно до пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР; «Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначаться Міністерством житлово-комунального господарства УРСР. Міністерством охорони здоров'я УРСР і Держбудом УРСР; які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв'язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім'ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров'я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров'я УРСР; які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам па праві приватної власності; які проживають у гуртожитках; які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім'ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати)».

Ст. 47 Житловою кодексу Української PCP встановлено, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13.65 кв.м. на одну особу. Але статтею 48 даного кодексу зазначено, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому пунктом 53 Правил обліку встановлено, що жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункту.

Частина 4 пункту 53 Правил обліку регламентує, що рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних. Київської і Севастопольської міських рад нарочних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.

Відповідно до пунктів 3, 4 постанови № 396 виконкому Черкаської обласної ради народних депутатів та президії Черкаської обласної ради професійних союзів від 29 грудня 1984 року «Про правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень» встановлено рівень жилої площі, який визначає потребу у забезпеченні житлом в розмірі 7 і менше кв.м. та рівень середньої забезпеченості громадян житловою площею в населених пунктах області в розмірі 8.5 кв.м. (а.с. 46).

Рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради від 19.11.2003 року № 432 «Про встановлення норми житла в м. Каневі» затверджено рівень забезпечення житловою площею для жителів міста Канева: мінімальний 7 кв.м. і менше, середній 8.5 кв.м., максимальний 13.65 кв.м. (а.с.48).

Згідно документів, які були подані ОСОБА_2, заявник з членами родини (мати і її співмешканець) зареєстрований в двокімнатній квартирі загальною площею -47,7 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., власником якої є сам заявник ОСОБА_2 (сім'я забезпечена більш ніж середньою нормою житлової площі визначеної для мешканців міста Канева по 8,96 кв.м. на особу).

Оскільки, позивач ОСОБА_2 забезпечений більшою житловою площею, ніж передбачено вищезазначеним законодавством ( 7 кв.м включно на кожного члена сімї ), що виключає одну з підстав з взяття ОСОБА_2 на квартирний облік при виконавчому комітеті Канівської міської ради.

Положення ст. 46 ЖК України, п. 46 Правил обліку та п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не змінюють визначений чинним законодавством порядок безпосереднього взяття на квартирний облік, який передбачає доведення наявності підстав щодо необхідності поліпшення житлових умов, а закріплює право окремих громадян при взятті на квартирний облік, бути включеними до окремого позачергового списку, що в свою чергу тягне за собою позачергове надання житлового приміщення.

Посилання позивача в своєму позові на те, що він проживає у кімнаті, житлова площа якої складає 10.4 кв.м., що порушує встановлені норми в розмірі 13,65 кв.м на одну особу є необґрунтованими, поскільки будь-яких доказів про те, що між ОСОБА_4 та іншими особами, які проживають в даній квартирі встановлено порядок користування кімнатами не надано, а тому суд вважає, що кожен проживаючий в даній квартирі може проживати в тій кімнаті, в якій забажає.

Відповідно до п. 20 «Про правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень», не встановлено порядок повідомлення заявника про розгляд відповідної заяви, а тому посилання позивача на відсутність повідомлення є безпідставним та не впливає на розгляд його заяви по суті.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовна вимога про зобов'язання виконавчого комітету Канівської міської рад взяти на квартирний облік ОСОБА_2 є безпідставною, оскільки виконавчий комітет міської ради є колегіальним органом і зобов'язати колегіальний орган приймати ті чи інші рішення суд не мас права, оскільки фактично в такому випадку відбувається підміна одного державного органу іншим.

За таких обставин, суд першої інстанції дослідивши обставини справи, проаналізувавши вище зазначені правові норми, правомірно дійшов до висновку щодо відмови у задоволені адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 29 грудня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 24 грудня 2015 року.

.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.