Справа № 826/19333/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 грудня 2015 року 16 год. 00 хв. № 826/19333/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрроснафтогазбуд" до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли позови товариства з обмеженою відповідальністю "Укрроснафтогазбуд" (далі - позивач) до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 16 червня 2015 року:

1) №145/26552207 (далі - оскаржуване рішення №145). Відповідною ухвалою судді Огурцова О.П. відкрито провадження в адміністративній справі №826/19330/15 (далі - справа №826/19330/15);

2) №146/26552207 (далі - оскаржуване рішення №146). Відповідною ухвалою судді Данилишина В.М. відкрито провадження в адміністративній справі №826/19333/15 (далі - справа №826/19333/15);

3) №142/26552207 (далі - оскаржуване рішення №142). Відповідною ухвалою судді Федорчука А.Б. відкрито провадження в адміністративній справі №826/21826/15 (далі - справа №826/21826/15).

В обґрунтування позовів зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою судді Данилишина В.М. справи №826/19330/15, №826/19333/15 та №826/21826/15 обєднано в одне провадження із присвоєнням обєднаній справі загального №826/19333/15 (далі - справа).

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представники відповідача не визнали позов та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Представник позивача у чергове судове засідання 21 грудня 2015 року не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи позивач повідомлений належним чином, поряд з цим, до суду через канцелярію від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у тому ж судовому засіданні 21 грудня 2015 року судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 27 квітня по 13 травня 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27 травня 2015 року №64/26-55-22-09/36691140 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем, зокрема:

- пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п. 138.1, 138.2, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.2 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток на 161559,00 грн. за 2012 рік та зменшено відємне значення по податку на прибуток за 2012 рік на 148521,00 грн., за 2013 рік на 11464034,00 грн., за 2014 рік на 14016607,00 грн.;

- п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 116426,00 грн., в т.ч. у травні 2014 року на 73333,00 грн., серпні 2014 року на 26736,00 грн., завищено відємне значення по ПДВ у сумі 963402,00 грн., безпідставно задекларовано суму ПДВ, заявлену до бюджетною відшкодування в рахунок зменшення податкових зобов'язань з ПДВ наступних звітних (податкових) періодів на загальну суму ПДВ 26139,00 грн., а саме: за липень 2014 року на суму 8443,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 17696,00 грн.

На підставі акту перевірки, 16 червня 2015 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення:

- №142/26552207, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 116426,00 грн. за основним платежем та у розмірі 29106,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №145/26552207, яким позивачу зменшено суму відємного значення ПДВ за грудень 2014 року на суму 963402,00 грн.

- №146/26552207, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, а саме, за 2012 рік на 148521,00 грн., за 2013 рік на 11464034,00 грн., за 2014 рік на 14016607,00 грн.;

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, у ході розгляду судом зясовано, що позивачем до складу валових витрат за 2012-2014 року віднесено проценти по позиках, які надавало ТОВ "КУА "Капітал Груп", згідно з договорами позики, на поповнення обігових коштів для статутної діяльності позивача. Позивач (позичальник) повинен сплачувати позикодавцю проценти із розрахунку 26%, 10%. Протягом 2012-2014 років ТОВ "КУА "Капітал Груп" надало позивачу позику на загальну суму 307803270,00 грн., а позивачем повернуто позики на загальну суму 199996320,00 грн.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ "КУА "Капітал Груп" надало позивачу 25 жовтня 2012 року позику в сумі 19000000, 00 грн., на яку нараховано відсотки в сумі 917814,20 грн.

Вказана позика 26 жовтня 2012 року в сумі 16000000,00 грн. направлена на оплату облігацій ТОВ "КУА "Капітал Груп", які відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів від 21 жовтня 2012 року №БВ221012-12/1, передано у власність позивачу. Емітент облігацій ТОВ "Виробничий вектор".

Крім того, як вбачається з акту перевірки, позивачем перераховано ТОВ "КУА "Капітал Груп" аванс в сумі 16000000, 00 грн. та в подальшому 22 листопада 2013 року - 1350000, 00 грн., 16 липня 2013 року - 1650000, 00 грн.

В подальшому, вказані облігації реалізовано позивачем, згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ 061212-135/1, на загальну суму 19020000,00 грн.

Аналогічним чином використано кошти, отримані позивачем у позику від ТОВ "КУА "Капітал Груп" 25 грудня 2012 року в сумі 102898720,00 грн. (відсотки в сумі - 7503640,26 грн.).

Судом також зясовано, що при прийнятті оскаржуваних рішень відповідач виходив із того, що ТОВ "Компанія з управління активами "Капітал Груп" є засновником наступних компаній - ТОВ "Виробничий вектор", ТОВ "Нест плюс", ТОВ "Лакі Грейд", ТОВ "Житло Комфорт Сервіс", ПП "Ремсервіс". Крім того, ТОВ "Компанія з управління активами "Капітал Груп" за перевіряємий період мало 100% частку у статутному капіталі позивача, у звязку з чим відповідач прийшов до висновку, що операції по придбанню та продажу облігацій фактично проводилися в межах діяльності товариств, належних ТОВ "Компанія з управління активами "Капітал Груп", фактично не направлені на отримання доходу та проведені без розумної економічної причини.

Відповідно до пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3, ст. 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України), під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, змістом господарської діяльності є намір одержання економічного ефекту (прибутку), оскільки фактичне одержання обумовлене притаманними підприємницькій діяльності ризиками.

Як вбачається зі змісту договорів позики, укладених між позивачем та TOB "КУА "Капітал Груп", вони зумовлені поповненням обігових коштів для цілей ведення господарської діяльності позивача, передбаченої його статутом. Збільшення обігової грошової маси позивача мало на меті отримання прибутку у вигляді вкладення коштів у цільові облігації, які в подальшому мали бути реалізовані із отриманням прибутку або отримання об'єктів нерухомості у власність в результаті погашення цільових облігацій.

Відповідно до п. 138.1, пп. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138, п. 141.1 ст. 141, пп. 153.8.1 п. 153.8 ст. 153 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пп. 138.10.5 і ст. 141 цього Кодексу.

Фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

До складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) /бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Облік загального фінансового результату (прибутку/збитку) за операціями з торгівлі цінними паперами ведеться платником податку окремо від інших доходів і витрат.

Платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Якщо за результатами звітного періоду загальна сума збитків від операцій із цінними паперами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі, перевищує загальну суму прибутків від таких операцій, то сума від'ємного значення фінансового результату за операціями з цінними паперами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі, переноситься на зменшення загального фінансового результату за такими операціями в наступних звітних періодах протягом 1095 днів, наступних за звітним періодом виникнення зазначеного від'ємного значення фінансового результату.

Як вбачається з матеріалів справи, цільові облігації на об'єкти нерухомості в ЖК "Покровський посад", придбані позивачем, в подальшому продані третім особам, внаслідок чого було отримано прибуток у розмірі 20000,00 грн.

Отже, суд вважає, що такі операції направлені на отримання прибутку та здійснювалися у рамках господарської діяльності позивача.

Крім того, у ході розгляду судом зясовано, що висновок відповідача про заниження позивачем податку на прибуток, заниження суми ПДВ та завищення відємного значення по ПДВ ґрунтується на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагентів - TOB "Ремстройснаб", TOB "Стоун Технолоджі Україна", TOB "НДВП "Біоресурс", TOB "ВМС-Технолоджи" та TOB "Укренергосервіс Ко".

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Тобто, у межах даного спору слід, зокрема, встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та TOB "Ремстройснаб", TOB "Стоун Технолоджі Україна", TOB "НДВП "Біоресурс", TOB "ВМС-Технолоджи", TOB "Укренергосервіс Ко", обставини виконання умов договорів, ділову мету у їх укладанні, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції (зокрема, чи були платниками податку на додану вартість).

У контексті викладеного суд зазначає, що 22 травня 2013 року між ПАТ "АБС-УКР", як замовником, ПП "Ремсервіс", як генеральним підрядником, та позивачем, як головним підрядником, укладено договір головного підряду №ПОК-ГП-2 (далі - договір головного підряду), за умовами якого позивач зобовязався виконати певний комплекс робіт на обєкті - "Реконструкція та забудова території, обмеженої вулицями Глибочицькою, Студентською та ОСОБА_1 у Шевченківському районі м. Києва" (ЖК "Покровський Посад".

Представник позивача стверджував, що з метою виконання власних зобовязань за договором головного підряду між позивачем, як головним підрядником, ПП "Ремсервіс", як генеральним підрядником, та TOB "Ремстройснаб", TOB "Стоун Технолоджі Україна", TOB "НДВП "Біоресурс", TOB "ВМС-Технолоджи", TOB "Укренергосервіс Ко", як субпідрядниками, укладено ряд договорів субпідряду.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів субпідряду представником позивача надано суду відповідні копії договорів поруки, додаткових угод, договірних цін, актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), акті приймання виконаних підрядних робіт, довідок про вартість виконаних будівельних робіт, актів огляду прихованих робіт, видаткових та податкових накладних, платіжних доручень.

Крім того, представником позивача надано суду відповідні копії ліцензій контрагентів позивача на здійснення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури. У ході розгляду справи судом зясовано, що усі надані позивачем первинні документи оформлені належним чином, підписані уповноваженими особами. Відповідачем не зазначено жодних зауважень щодо правильності оформлення первинних документів та достовірності інформації, відображеної у них.

Суд також звертає увагу, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності позивача є організація будівництва будівель.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, платник податків може формувати валові витрати у разі реального придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності що, у першу чергу, має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статусу первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати.

Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, законодавцем визначено підставу виникнення у платника податку права на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених нормами чинного законодавства, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником ПДВ.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як також зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем надано усі належним чином оформлені первинні документи, якими, за переконанням суду, підтверджується реальність здійснення господарських операцій між позивачем та TOB "Ремстройснаб", TOB "Стоун Технолоджі Україна", TOB "НДВП "Біоресурс", TOB "ВМС-Технолоджи", TOB "Укренергосервіс Ко", у звязку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо протиправного заниження позивачем податку на прибуток, заниження суми ПДВ та завищення відємного значення по ПДВ за перевіряємий період

Отже, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та зясовані обставини, суд вважає, що оскаржувані рішення відповідачем прийняті протиправно, тому, як наслідок, вони підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та зясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Укрроснафтогазбуд" до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 16 червня 2015 року №142/26552207, №145/26552207 та №146/26552207.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрроснафтогазбуд" () здійснений ним судовий збір у розмірі 3938,80 грн. (три тисячі девятсот тридцять вісім гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин