Справа № 450/1337/14а (2а/450/117/14)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2015 р. м. Київ К/800/41609/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Вентик Христини Миронівни про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Вентик Х.М., в якому просила: визнати дії відповідача щодо примусового її виселення та створення перешкод в користуванні особистим майном неправомірними; зобов'язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Вентик Х.М. забезпечити доступ ОСОБА_4 до житлового будинку АДРЕСА_2 та забезпечити можливість користування особистими речами, які знаходяться в даному будинку.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, у справі № 1316/4264/12 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про виселення, виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 з житлового будинку АДРЕСА_2, без надання іншого житлового приміщення; у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за адресою: житловий будинок АДРЕСА_2 відмовлено.

Вказаним рішенням суду встановлено, що на час його ухвалення у житловому будинку АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

10 квітня 2014 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 жовтня 2013 року у справі № 1316/4264/12 та надано боржникам термін для самостійного виконання рішення суду.

Оскільки боржниками у встановлений державним виконавцем строк рішення суду добровільно не виконано, 12 травня 2014 року під час провадження виконавчих дій державним виконавцем виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 із житлового будинку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення та в порядку статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» проведено опис майна в цьому будинку, яке внесено в акт опису та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_12

22 травня 2014 року відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 4.2.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень державним виконавцем 23 травня 2014 року за заявою боржника прийнято постанову про часткову передачу майна на відповідальне зберігання ОСОБА_7

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Вентик Х.М. не було порушено прав та законних інтересів ОСОБА_4, оскільки позивач не була зазначена у виконавчому документі як особа, яка підлягає примусовому виселенню, і не була виселена з будинку АДРЕСА_2. Крім того, згідно даних паспорта громадянина України ОСОБА_4 серії НОМЕР_1, виданого Пустомитівським РВ ГУМВС України у Львівській області 29 вересня 2012 року, місце проживання позивача з 28 серпня 2012 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1

Проте повністю погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до пункту 7 якого ДВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень ДВС України.

Відповідно до частини 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Вентик Х.М. не є органом Державної виконавчої служби України в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача.

В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, повинен був вирішити питання щодо за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби необхідно за правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Проте, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій вищенаведених вимог закону не врахували, а вирішуючи спір за позовом, пред'явленим до державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Вентик Х.М., в порушення вимог статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішили питання про залучення до участі у справі належного відповідача.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 вересня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало