Справа № 826/24828/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 грудня 2015 року № 826/24828/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Гарника К.Ю., Кобилянського К.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаНаціонального банку України ОСОБА_2
провизнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії
На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національного банку України (надалі - Відповідач), третя особа ОСОБА_2 (надалі - третя особа) про визнання неправомірним та скасувати рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України №424 від 21.08.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 не має бездоганної ділової репутації та порочить звання «Керівник банку», оскільки, в тому числі, і її діями було доведено ПАТ «Банк Камбіо» до неплатоспроможності підтвердженням чому є Угода про вжиття заходів для усунення порушень банківського законодавства та нормативно-правових актів НБУ, поліпшення фінансового стану ПАТ «Банк «Камбіо» підписана Головою правління ПАТ «Банк «Камбіо» Тарадайко Н.А. та погоджено Головою спостережної ради Іоселіані О.О. де було вказано, що банком визнано недоліки у роботі, виявлені НБУ під час проведення планової комплексної перевірки за період діяльності з 01.09.2010 року по 01.03.2014 року (період перебування на посаді головного бухгалтера банку ОСОБА_2), а саме: подання до НБУ перекрученої статистичної звітності, а отже, в даному випадку, Відповідачем без урахування всіх обставин було прийнято протиправне рішення, яке підлягає скасуванню.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представником Відповідача надано суду заперечення на позовну заяву, в обґрунтування заперечень Відповідач зазначає, що обіймання ОСОБА_2 посади головного бухгалтера в ПАТ «Банк Камбіо» на дату визнання його неплатоспроможним не може свідчити про втрату вказаною особою бездоганної ділової репутації, а отже рішення прийнято у відповідності до законодавства.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, в обґрунтування зазначає, що спірне рішення НБУ не стосується позивачки та оскільки вона не перебуває у публічно-правових відносинах з НБУ у зв'язку з прийняттям даного рішення, то даний позов не може вважатися таким, що направлений на захист порушених прав позивачки у сфері публічно-правових відносин. Відповідно, дана обставина в достатній мірі свідчить про безпідставність заявленого адміністративного позову.

Представник третьої особи проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Національним банком України було погоджено кандидатуру ОСОБА_2 на посаду головного бухгалтера та призначено виконуючим обов'язки головного бухгалтера ПАТ "Європромбанк" з 07.07.2015 року.

Наказом виконуючого обов'язки голови Правління ПАТ "Європромбанк" від 09.09.2015 р. №78-к на підставі рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 21.08.2015 № 424 (лист НБУ від 26.08.2015р. №24-00011/60450) виконуючого обов'язки головного бухгалтера ОСОБА_2 призначено на посаду головного бухгалтера ПАТ "Європромбанк" з 09 вересня 2015 року безстроково у зв'язку з погодженням Національним банком України її кандидатури як головного бухгалтера ПАТ "Європромбанк".

Позивачка з рішенням комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 21.08.2015 року №424 про призначення головним бухгалтером ПАТ "Європромбанк" ОСОБА_2 не погоджується та вважає його неправомірним, звернулася з відповідним позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що ОСОБА_2 займала посаду головного бухгалтера ПАТ "Банк Камбіо" в період з 01.11.2010 по 04.03.2015 рр.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 року №782 "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 04.12.2014р. прийнято рішення №140 про запровадження з 05.12.2014р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Камбіо".

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 працювала на посаді головного бухгалтера ПАТ «Банк Камбіо», який в подальшому був визнаний неплатоспроможним, отже, ОСОБА_2, за наведеними нормами, має ознаки відсутності бездоганної ділової репутації фізичних осіб, з огляду на те, що особа обіймала не менше шести місяців посади в органах управління та контролю банку або посаду керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку, суд в даному випадку вважає доводи Позивача помилковими.

У пункті 15 глави 2 розділу I Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 вересня 2011 року N 306, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2011 року за N 1203/19941, зазначено, що ознакою відсутності бездоганної ділової репутації фізичної особи є: 1) наявність судимості, яка не погашена та не знята в установленому законодавством порядку, за злочини, передбачені розділом VII, статтями 199, 200, 209, 209 1, 212, 212 1, 258, 258 5, статтями 366 1, 368, 368 2, 368 3, 368 4, 369, 369 2 Кримінального кодексу України; 2) наявність фактів невиконання особою протягом останніх п'яти років узятих на себе зобов'язань щодо забезпечення внесення коштів для капіталізації банку; 3) неналежне виконання зобов'язань фінансового характеру щодо будь-якого банку або іншої юридичної чи фізичної особи протягом останніх трьох років; 4) неналежне виконання обов'язків як платника податків і зборів; 5) те, що особа: (i) була власником істотної участі в банку станом на будь-яку дату, або (ii) обіймала не менше шести місяців посади в органах управління та контролю банку або посаду керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку, або (iii) незалежно від обіймання посад і володіння участю в банку станом на будь-яку дату мала право надавати обов'язкові вказівки або можливість іншим чином визначати чи істотно впливати на дії банку, - протягом одного року, що передує прийняттю рішення Національним банком про: а) відкликання в банку банківської ліцензії згідно з пунктом 1 або пунктом 3 частини другої статті 77 Закону (застосовується протягом 10 років із дня прийняття рішення Національним банком про відкликання банківської ліцензії); б) віднесення банку до категорії неплатоспроможних з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 76 Закону або будь-яким іншим пунктом цієї частини, якщо в рішенні Національного банку також встановлено здійснення банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (застосовується протягом 10 років із дня прийняття рішення Національним банком); в) застосування до банку заходів впливу за порушення банківського законодавства, якщо відповідне рішення прийнято з мотивів здійснення банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку (застосовується протягом трьох років із дня прийняття такого рішення Національним банком); г) віднесення банку до категорії неплатоспроможних з підстав, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 76 Закону (застосовується протягом трьох років із дня прийняття такого рішення Національним банком); 6) невжиття особою, яка є власником істотної участі в банку, своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку згідно з вимогою частини четвертої статті 58 Закону (застосовується протягом п'яти років із дня прийняття рішення Національним банком про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, у якому зазначається про порушення особою вимог частини четвертої статті 58 Закону); 7) застосування іноземними державами, міждержавними об'єднаннями, міжнародними організаціями або Україною санкцій до особи (застосовується протягом дії санкцій і трьох років після скасування санкцій); 8) уключення особи до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (застосовується протягом перебування в переліку та протягом трьох років після виключення особи з переліку); 9) звільнення на вимогу Національного банку чи іншого державного органу (протягом останніх п'яти років); 10) звільнення за статтями 40 (пункти 2 - 4, 7, 8), 41 (крім пункту 5 частини першої цієї статті) Кодексу законів про працю України (протягом останніх п'яти років); 11) позбавлення прав обіймати певні посади або займатися певною діяльністю згідно з вироком суду, що триває; 12) те, що особу піддано адміністративному стягненню за порушення вимог банківського законодавства, законодавства з питань фінансового моніторингу (застосовується протягом одного року з дня настання такої події); 13) те, що особа була призначена після 01 червня 2015 року на посаду голови правління або головного бухгалтера банку (або посаду виконуючого обов'язки голови правління чи головного бухгалтера банку) та обіймала відповідну посаду протягом більше ніж трьох місяців із моменту призначення без отримання письмової згоди Національного банку на зайняття відповідної посади (застосовується з першого дня четвертого місяця після призначення особи на посаду, та протягом трьох років із дати звільнення особи з відповідної посади); 14) те, що особа була призначена після 01 червня 2015 року на посаду члена правління, ради банку (або посаду виконуючого обов'язки члена правління, ради банку) та обіймала цю посаду протягом більше ніж трьох місяців із моменту призначення без визначення відповідності її професійної придатності та ділової репутації (застосовується з першого дня четвертого місяця після призначення особи на посаду та протягом трьох років із дати звільнення особи з посади); 15) те, що особа була обрана (призначена) після 01 червня 2015 року на посаду керівника банку, у якому структура власності не відповідає установленим Національним банком вимогам щодо її прозорості, і обіймала цю посаду протягом принаймні одного року з моменту призначення [застосовується через шість місяців після обрання (призначення) особи на посаду та протягом трьох років із дати відкликання (звільнення) особи з посади].

Згідно з ст. 8 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Кооперативний банк створюється в порядку, передбаченому цим Законом. Законодавство про кооперацію поширюється на кооперативні банки в частині, що не суперечить цьому Закону. Кооперативні банки створюються за принципом територіальності і поділяються на місцеві та центральний кооперативні банки. Мінімальна кількість учасників місцевого (у межах області) кооперативного банку має бути не менше 50 осіб. У разі зменшення кількості учасників і неспроможності кооперативного банку протягом одного року збільшити їх кількість до мінімальної необхідної кількості діяльність такого банку припиняється шляхом зміни організаційно-правової форми або ліквідації. Учасниками центрального кооперативного банку є місцеві кооперативні банки. До функцій центрального кооперативного банку, крім передбачених цим Законом, належать централізація та перерозподіл ресурсів, акумульованих місцевими кооперативними банками, а також здійснення контролю за діяльністю кооперативних банків регіонального рівня. Органами управління кооперативних банків є загальні збори учасників (пайовиків), рада банку та правління банку. Органом контролю є ревізійна комісія банку. Органи управління та контролю кооперативного банку створюються та здійснюють свої повноваження відповідно до цього Закону. Статутний капітал кооперативного банку поділяється на паї. Рівень мінімального розміру статутного капіталу кооперативного банку встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону. Кожний учасник кооперативного банку незалежно від розміру своєї участі у капіталі банку (паю) має право одного голосу. Прибутки або збитки кооперативного банку за результатами фінансового року розподіляються між учасниками пропорційно розміру їх паю. Обмеження, встановлені цим Законом для операцій банку з пов'язаними особами, не поширюються на операції кооперативного банку.

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку. Виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку. Банк зобов'язаний створити орган, що здійснює контроль за діяльністю виконавчого органу, захист прав вкладників, інших кредиторів та учасників банку. Цей орган відповідно до установчих документів може мати одну з таких назв: "рада банку" або "наглядова рада банку", або "спостережна рада банку" (далі - рада банку). Рада банку не бере участі в поточному управлінні банком. Розподіл функцій між органами управління банку має забезпечувати ефективну систему внутрішнього контролю. Система внутрішнього контролю банку для забезпечення ефективності її функціонування повинна включати: 1) контроль керівництва за дотриманням законодавства України та внутрішніх процедур банку; 2) розподіл обов'язків під час здійснення діяльності банку; 3) контроль за функціонуванням системи управління ризиками; 4) контроль за інформаційною безпекою та обміном інформацією; 5) процедури внутрішнього контролю; 6) моніторинг системи внутрішнього контролю; 7) процедури внутрішнього аудиту. Члени ради та правління банку несуть відповідальність за діяльність банку у межах своїх повноважень. Члени ради та правління банку зобов'язані відмовитися від участі у прийнятті рішень, якщо конфлікт інтересів не дає їм змоги повною мірою виконувати свої обов'язки в інтересах банку, його вкладників та учасників.

В матеріалах справи міститься копія стор. 9 Статуту ПАТ «Банк Камбіо» (в редакції на 2013 р.) в якій зазначено наступне: « 8. Орган Управління та контролю Банку: 8.1 Управління Банком здійснюють; 8.1.1 Загальні збори акціонерів (надалі - Загальні збори); 8.1.2. Спостережна Рада Банку (надалі - Рада Банку); 8.1.3. Правління Банку. 8.2. Органом контролю банку є Ревізійна комісія та Служба внутрішнього аудиту. 9.1. Вищим органом управління Банку є Загальні збори акціонерів. Загальні збори акціонерів діють відповідно до чинного законодавства, цього Статуту та відповідних внутрішніх положень Банку. 9.2 До виключної компетенції Загальних зборів акціонерів належить: 9.2.1 визначення основних напрямів діяльності Банку та затвердження звітів про їх виконання; 9.2.2. внесення змін та доповнень до статуту Банку; 9.2.3. прийняття рішення про анулювання викуплених акцій; 9.2.4 прийняття рішення про зміну типу товариства; 9.2.5. прийняття рішення про розміщення акцій Банку; 9.2.6. прийняття рішення про збільшення статутного капіталу Банку; 9.2.7. прийняття рішення про зменшення статутного капіталу Банку; 9.2.8. прийняття рішення про дроблення або консолідацію акцій Банку; 9.2.9. затвердження положень про Загальні збори Банку, Раду Банку, Правління Банку та Ревізійну комісію Банку, а також внесення змін до них; 9.2.10. затвердження інших внутрішніх документів Банку;».

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка від 10.10.2013 року №32/1959 видана ПАТ «Банк Камбіо» в якій зазначено, що прочинаючи з 02.09.2013 року до складу Правління ПАТ «Банк Камбіо» входить 9 посадових осіб, а саме: Голова Правління - Тарадайко Наталія Анатоліївна; Член Правління, Перший заступник Голови Правління - ОСОБА_16; Член Правління, заступник Голови Правління - ОСОБА_8; Член Правління директор відділення «Донецька дирекція ПА Т « Банк Камбіо» - ОСОБА_9; Член Правління, заступник Голови Правління - директор відділення «Запорізька 0дирекція ПА Т «Банк Камбіо» - ОСОБА_17; Член Правління заступник Голоті Правління - ОСОБА_11; Член Правління заступник Голови Правління - ОСОБА_12; Член Правління заступник Голови Правління - ОСОБА_13; Член Правління заступник Голови Правління - ОСОБА_14

З аналізу матеріалів справи та норм права вбачається, що посаду головного бухгалтеру не віднесено до Органу управління та контролю банку, а отже, в даному випадку твердження Позивача є необґрунтованими.

У відповідності до ст. 45 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Банк утворює постійно діючий підрозділ внутрішнього аудиту, який є складовою системи внутрішнього контролю. Національний банк України встановлює вимоги до професійної підготовки працівників підрозділу внутрішнього аудиту. Підрозділ внутрішнього аудиту підпорядковується раді банку та звітує перед нею, діє на підставі положення, затвердженого радою банку. Організація та порядок роботи підрозділу внутрішнього аудиту встановлюються централізовано материнським банком для своїх дочірніх компаній. У дочірніх компаніях банку функції внутрішнього аудиту може виконувати підрозділ внутрішнього аудиту материнського банку. Підрозділ внутрішнього аудиту здійснює такі функції: 1) перевіряє наявність та оцінює ефективність роботи систем управління ризиками, відповідність цих систем видам та обсягам здійснюваних банком операцій, і внутрішнього контролю банку; 2) перевіряє процес оцінки достатності капіталу з урахуванням ризиків банку; 3) здійснює моніторинг дотримання керівниками та працівниками банку вимог законодавства і внутрішніх положень банку, затверджених радою банку; 4) оцінює інформаційно-технічне забезпечення управління та проведення операцій; 5) перевіряє правильність ведення і достовірність бухгалтерського обліку та фінансової звітності; 6) перевіряє фінансово-господарську діяльність банку; 7) перевіряє відповідність кваліфікаційним вимогам та виконання професійних обов'язків працівниками банку; 8) виявляє та перевіряє випадки перевищення повноважень посадовими особами банку і виникнення конфлікту інтересів у банку; 9) перевіряє достовірність та вчасність надання інформації органам державної влади та управління, які в межах компетенції здійснюють нагляд за діяльністю банку; 10) інші функції, пов'язані із здійсненням нагляду за діяльністю банку. Підрозділ внутрішнього аудиту проводить оцінку видів діяльності банку, виконання яких забезпечується шляхом залучення юридичних та фізичних осіб на договірній основі (аутсорсинг). Підрозділ внутрішнього аудиту за результатами проведених перевірок готує та подає раді банку звіти і пропозиції щодо усунення виявлених порушень. Банк зобов'язаний у порядку, визначеному нормативно-правовими актами Національного банку України, подавати Національному банку України звіт про роботу підрозділу внутрішнього аудиту та інші документи за результатами внутрішнього аудиту. Національний банк України погоджує кандидатуру керівника підрозділу внутрішнього аудиту. Вимоги до професійної придатності та ділової репутації керівника підрозділу внутрішнього аудиту встановлюються Національним банком України. Керівнику підрозділу внутрішнього аудиту забороняється займати посади в інших банках. Рішення про звільнення керівника підрозділу внутрішнього аудиту приймає рада банку. Рішення про звільнення керівника підрозділу внутрішнього аудиту не з його ініціативи в обов'язковому порядку погоджується з Національним банком України. Керівник підрозділу внутрішнього аудиту має право вимагати позачергового скликання засідання ради банку. Працівники підрозділу внутрішнього аудиту під час виконання своїх функціональних обов'язків мають право на ознайомлення з документами, інформацією, письмовими поясненнями з питань діяльності банку, включаючи всі підрозділи банку незалежно від країни їх місцезнаходження, та афілійованих компаній банку, право на доступ до системи автоматизації банківських операцій та на отримання письмових пояснень від керівників і працівників банку з питань, що виникають під час проведення перевірки та за її результатами.

Згідно зі ст.ст. 1, 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах. Завдання та функціональні обов'язки бухгалтерських служб, повноваження керівника бухгалтерської служби у бюджетних установах визначаються Кабінетом Міністрів України. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством). Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер): забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Бухгалтер не несе дисциплінарної, адміністративної, цивільно-правової та кримінальної відповідальності за подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, інформації про фінансову операцію, навіть якщо такими діями завдано шкоди юридичним або фізичним особам, та за інші дії, якщо він діяв у межах виконання Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення". Відповідальність за бухгалтерський облік господарських операцій, пов'язаних з ліквідацією підприємства, включаючи оцінку майна і зобов'язань підприємства та складання ліквідаційного балансу і фінансової звітності, покладається на ліквідаційну комісію, яка утворюється відповідно до законодавства.

Згідно з п. 2, 3 постановою Правління НБУ "Про затвердження Положення про організацію внутрішнього аудиту в комерційних банках України" від 20 березня 1998 р. N 114 (п. 2 Положення), Аудит банку - це визначення стану банку на основі перевірки правильності складання та підтвердження достовірності балансу, обліку прибутків та збитків, аналізу стану обліку, відповідність обліку та дій банку вимогам чинного законодавства, дотримання рівності прав акціонерів (учасників) при розподілу дивідендів, голосуванні, наданні прав на придбання нових акцій тощо та підготовка висновків для надання інформації керівництву, акціонерам (учасникам) банку та іншим користувачам. Аудиторська перевірка - система засобів перевірки документів інформаційної системи, облікових записів, статистичних матеріалів, а також контроль за достовірністю виконання необхідних процедур, зазначених в даному Положенні. Аудитор - особа, яка уповноважена проводити аудиторську перевірку. Адекватність контролю - відповідність контролю специфічним конкретним умовам та індивідуальному принципу з урахуванням планів і службових посад окремих керівників та їх особистих якостей, що необхідні для підвищення результативності й ефективності дій. Активи банку - це накопичені протягом діяльності банку ресурси, які в майбутньому приносять економічну вигоду і призводять до припливу грошових коштів в банківську установу. Внутрішній аудит банку - це незалежна оцінка системи внутрішнього контролю, встановленого у комерційному банку. Головна увага внутрішнього аудиту зосереджена на аналізуванні інформаційної системи, включаючи систему бухгалтерського обліку і супутніх видів контролю, вивченні фінансової та операційної інформації, дослідженні економічності та ефективності операцій. Внутрішній контроль в банку - це сукупність процедур, які забезпечують достовірність та повноту інформації, яка передається керівництву банку, дотримання внутрішніх та зовнішніх нормативних актів при здійсненні операцій банку, збереження активів банку і його клієнтів, оптимальне використання ресурсів банку, управління ризиками, забезпечення чіткого виконання розпоряджень органів управління банку в досягненні мети, яка поставлена в стратегічних та інших планах банку. Конфлікт інтересів - це будь-який вид стосунків, який не відповідає інтересам банку або може перешкоджати об'єктивному виконанню обов'язків відповідальної особи. Зовнішній аудит - це перевірка, що здійснюється незалежними висококваліфікованими спеціалістами в галузі аудиту, контролю та аналізу фінансово-господарської діяльності на підставі наявності відповідного сертифіката на право здійснення аудиторської діяльності. Пруденційний нагляд - це система банківського нагляду, при якій головна увага органів нагляду зосереджується на регулярному проведенні оцінки загального фінансового стану, результатів діяльності та якості керівництва. Методика пруденційного нагляду вивчає дотримання банком вимог чинного законодавства, нормативних актів Національного банку України, економічних нормативів тощо. Ризик банківської діяльності - можливість зазнати втрат у разі виникнення несприятливих для банку обставин, неправомірних або навмисних дій його працівників. Організаційна структура та вимоги до підрозділу внутрішнього аудиту. Підрозділ внутрішнього аудиту банку - це самостійний структурний підрозділ банку, який створюється за рішенням виконавчого органу банку і підпорядковується безпосередньо Правлінню (раді директорів) банку. Перевірки, що проводяться в банку підрозділом внутрішнього аудиту банку, здійснюються на підставі Положення про підрозділ внутрішнього аудиту банку, стандартів внутрішнього аудиту, які розробляються кожним банком самостійно з дотриманням вимог Національного банку України та специфіки діяльності самого банку. Статус, функціональні обов'язки та повноваження підрозділу внутрішнього аудиту банку визначаються у Положенні про підрозділ внутрішнього аудиту банку. Положення про підрозділ внутрішнього аудиту банку затверджується Правлінням (радою директорів) банку та погоджується із Спостережною радою банку (Радою банку). Положення про підрозділ внутрішнього аудиту банку має містити такі розділи: завдання та функції підрозділу внутрішнього аудиту банку; статус і роль підрозділу внутрішнього аудиту банку; права та обов'язки керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку та його внутрішніх аудиторів; обсяги та напрями роботи внутрішніх аудиторів; обов'язки внутрішніх аудиторів із звітування. Чисельність підрозділу внутрішнього аудиту банку має бути достатньою для ефективного досягнення цілей та завдань, поставлених перед цим підрозділом. Підрозділ внутрішнього аудиту банку повинен користуватися такою підтримкою Правління банку і Ради банку, яка б дозволяла йому досягати співробітництва з боку суб'єктів аудиту і без перешкод виконувати свої обов'язки. Підрозділ внутрішнього аудиту банку повинен бути укомплектований професійно придатними, кваліфікованими кадрами, які в змозі виконувати покладені на них функціональні обов'язки. Працівники підрозділу внутрішнього аудиту банку повинні володіти базовими знаннями у сфері бухгалтерського обліку і фінансів, права, інформаційних технологій, управління активами та пасивами, фінансового, організаційного менеджменту банку тощо. Кандидатура керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку погоджується з Національним банком України. Погодження кандидатури на посаду керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку здійснюється в порядку, установленому нормативно-правовим актом Національного банку України з питань реєстрації та ліцензування діяльності банків. Керівник і працівники підрозділу внутрішнього аудиту банку при призначенні на посаду дають письмове зобов'язання про нерозголошення інформації про діяльність банку та збереження банківської таємниці відповідно до вимог чинного законодавства України. Підрозділ внутрішнього аудиту банку звітує перед Правлінням (радою директорів) банку не рідше ніж один раз на рік, надає йому (їй) висновки та пропозиції за результатами перевірок та на вимогу Ради банку готує інформацію про виконання плану (графіка) проведення аудиторських перевірок.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що до функції головного бухгалтера, в силу своїх функціональних обов'язків, не входить надання обов'язкових вказівок або можливість іншим чином визначати чи істотно впливати на дії банку, а аудит банку (підрозділ аудиту) створюється за рішенням виконавчого органу банку і підпорядковується безпосередньо Правлінню (раді директорів) банку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посада головного бухгалтера не може вплинути на роботу банку в частині щодо доведення до категорії неплатоспроможності, а отже, твердження Позивача є необґрунтованими, що саме дії третьої особи були підставою того, що ПАТ "Банк Камбіо" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Позивач в додаткових поясненнях зазначає, що ОСОБА_2, будучи посадовою особою ПАТ «Банк «Камбіо», отримала грошові кошти ОСОБА_1, якій у цьому сприяла працівник ПАТ «Банк «Камбіо» ОСОБА_9, яка користуючись службовим становищем, перерахувала грошові кошти ОСОБА_1 ОСОБА_2 без належних правових підстав та всупереч умовам договору банківського рахунку за відсутності нотаріально посвідченої довіреності. І за таких обставин, порушуючи вимоги Закону, ОСОБА_2, як головний бухгалтер банку, завірила картку зі зразком підпису нібито довіреної особи ОСОБА_1, достовірно знаючи про необхідність нотаріально посвідченої довіреності, виданої для представництва інтересів особи у банківській установі. На вимогу ОСОБА_1 повернути належні їй грошові кошти, які безпідставно (незаконно) було перераховано головному бухгалтеру ПАТ «Банк «Камбіо» ОСОБА_2, відмовила у їх поверненні.

Судом не беруться до уваги вищезазначені посилання Позивача, оскільки в даному випадку існує спір про право між Позивачем та третьою особою, а до повноважень адміністративного суду даний спір не належить.

Враховуючи вищезазначене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо визнання неправомірним та скасувати рішення комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України №424 від 21.08.2015 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді К.Ю. Гарник

К.М. Кобилянський