Справа № 296/5434/15-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Рожкова О.С.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" грудня 2015 р. Справа № 296/5434/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі Єрикаловій О.О. ,

за участю

представників сторін:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "16" липня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії ,-

ВСТАНОВИВ:

14.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень (а.с.52-57) просив визнати незаконними дії відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії до рівня, який існував на 06.07.2014 року до встановлення групи інвалідності та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо перерахунку пенсії.

Ухвалою суду від 16.07.2015 року провадження у справі в частині вимог про визнання незаконними дій УПФУ в м. Житомирі Житомирської області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_3 в бік збільшення до рівня який існував на 06.07.2014 року (до встановлення групи інвалідності) станом на 01.04.2015 року та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо перерахунку пенсії станом на 01.04.2015 року закрито.

Постановою Корольовського районного суду від 16.07.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Не погодившись з цими судовими рішеннями, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він порушує питання про їх скасування з мотивів неповного з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 16.07.2015 року про закриття провадження. Розгляд справи продовжено в межах вимог позовної заяви.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши оскаржувану постанову в межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст.195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку в УПФ України в м.Житомирі та з 07.09.1993р. отримує пенсію за віком .

Згідно з витягом з акту огляду Житомирською міською медико-соціальною експертною комісією №1 з 07.07.2014р. позивач визнаний інвалідом І групи підгрупи Б, внаслідок загального захворювання.

УПФ України в м.Житомирі позивачу з 07.07.2014 року встановлено надбавку до пенсії на догляд в розмірі 50,00 грн. і одночасно перевизначено базовий місяць для проведення індексації пенсії з грудня 2013 року на липень, чим зменшено суму пенсійного забезпечення.

Разом з тим, відповідно до довідок Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради (а.с.31) дочка позивача ОСОБА_4 отримує компенсацію по догляду за позивачем, як інвалідом 1 групи з 14.07.2014 року по 04.06.2015 року.

13.03.2015 року позивачем подано заяву до УПФ України в м.Житомирі про відмову від отримання надбавки на догляд, внаслідок чого відповідачем припинено виплату вищевказаної надбавки до пенсії.

31.03.2015 року позивач звернувся до УПФ України в м.Житомирі щодо зобов'язання здійснити перерахунок пенсійного забезпечення до рівня який існував на 06.07.2014 року до встановлення І групи інвалідності та вчинення дій про повернення належного пенсійного забезпечення.

Листом від 14.04.2015 року відповідачем відмовлено у здійсненні зазначеного перерахунку за безпідставністю.

В своєму рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність порушень прав позивача з боку УПФ України в м.Житомирі та про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком та оцінюючи в сукупності обставини справи, вважає, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до зазначеного вище Закону, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846.

Згідно п.1 вказаного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Днем звернення за перерахунком пенсії , переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії в зв'язку зі смертю вважається день прийняття органом , що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п.4.1. Порядку орган, що призначає пенсію , розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до п.4.7. Порядку №22 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до п.4 розділу XV прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

У своїй відмові про здійснення перерахунку пенсії позивачу як і в запереченнях, відповідач покликається на те, що при встановленні надбавки на догляд як інваліду 1 групи в розмірі 50,00 грн. відповідно до постанови КМУ від 16.07.2008 р. № 654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" , розмір його пенсійних виплат не змінився, а змінилися лише їх складові. В обґрунтування своїх доводів посилається на п.1 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якого пенсії призначені за цим Законом, індексуються відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 року.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що після проведення перерахунку, у зв'язку із встановленням надбавки на догляд як інваліду першої групи відбулося перевизначення базового місяця для проведення індексації пенсії, що в подальшому призвело до порушення прав позивача, оскільки сума індексації змінилась в бік зменшення - з 98,70 грн. до 48,70 грн. (а.с.107).

Отже, під час проведення автоматичного перерахунку відповідачем без згоди позивача не здійснено всебічного, повного та об'єктивного аналізу доцільності проведення перерахунку пенсійного забезпечення. Крім того, після прийняття рішення про перерахунок пенсії не повідомлено належним чином позивача про проведення такого перерахунку. Внаслідок таких дій позивач втратив частину щомісячного доходу, яка для нього є суттєвою.

Під час розгляду справи відповідач наполягав, що встановлення надбавки на догляд як інваліду 1 групи завжди здійснюється автоматично, без згоди пенсіонера і встановлення такої надбавки не є по суті перерахунком пенсії. Водночас на пропозицію суду представник відповідача не зміг назвати жодної норми, яка дозволяє встановлювати надбавку пенсіонеру без його згоди.

За відсутності таких норм колегія суддів вважає дії відповідача неправомірними, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсійного забезпечення до рівня, який існував на 06.07.2014 року до встановлення йому 1 групи інвалідності та зобов'язання вчинити дії по поверненню належного пенсійного забезпечення.

Також колегія суддів вважає за необхідне вказати, що спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Дії відповідача, який без згоди ОСОБА_3, всупереч вимог законодавства про пенсійне забезпечення встановив йому набавку на догляд і таким чином позбавив його частини доходу у вигляді суми індексації містять ознаки дискримінації за ознакою інвалідності. Тим більше, що матеріалами справи встановлено, що в подальшому позивач за пропозицією працівників пенсійного фонду подав заяву, якою відмовився від отримання такої надбавки. Натомість його дочка ОСОБА_4, як особа, що здійснює догляд за позивачем, отримує в Управлінні праці та соціального захисту населення Житомирського району рівнозначну виплату - компенсацію відповідно до Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №558 від 29.04.2004 року (а.с.210-229).

Системний аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави вважати, що особа, яка визнана інвалідом 1 групи має право вибору: або отримати надбавку на догляд до своєї пенсії відповідно до підпункту 4 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів №654 від 16.07.2008 року або відмовитися від отримання такої надбавки, щоб відповідну надбавку отримала особа, яка здійснює за ним догляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб'єктом владних повноважень, покладено обов'язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На думку колегії суддів, доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції . Натомість, відповідачем не доведено правомірності своїх дій.

Аналізуючи обставини справи та норми законодавства, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, а тому рішення суду підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "16" липня 2015 р. скасувати та прийняти нову.

Позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області щодо здійснення перерахунку пенсійного забезпечення ОСОБА_3 до рівня, який існував на 06.07.2014 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області здійснити ОСОБА_3 перерахунок пенсійного забезпечення до рівня, який існував на 06.07.2014 року та виплатити різницю між перехованою та фактично виплаченою пенсією.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "28" грудня 2015 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

Представнику ОСОБА_4 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в м.Житомирі Житомирської області вул.Перемоги, 55,м.Житомир,10003

4-третій особі: - ,