Справа № 816/4339/13-а
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2015 р. м. Київ К/800/5685/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування наказу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 86-ОС від 27 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі Полтавської області за порушення присяги державного службовця пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу", поновлення ОСОБА_4 на державній службі на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі Полтавської області, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на посаді, зобов'язання ГУ ПФУ в Полтавській області внести виправлення у трудовій книжці ОСОБА_4, стягнення моральної шкоди в сумі 1,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року залишено без змін постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року.

ОСОБА_4 не погодився з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року і звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

У лютому, квітні, травні 2013 року прокурором Шишацького району Полтавської області проведено перевірку управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі Полтавської області (далі - УПФУ в Шишацькому районі) щодо додержання вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про державну службу", Закону України "Про звернення громадян".

За результатами перевірки прокурором винесено подання 15.02.2013, 15.04.2013 та 13.05.2013, якими вимагалось від ГУ УПФУ в Полтавській області вжити заходи до усунення порушень вимог Законів, причин та умов, що спричинили їх вчиненню, а також вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності винної особи - начальника УПФУ в Шишацькому районі ОСОБА_4 за неналежне виконання службових обов'язків.

За результатами розгляду подання прокурора наказом ГУ УПФУ в Полтавській області №37 від 22.03.2013 притягнуто до відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність начальника УПФУ в Шишацькому районі ОСОБА_4.

У період з 18 по 25 червня 2013 року на підставі подання прокурора Шишацького району Полтавської області ГУ УПФУ в Полтавській області проведено службове розслідування стосовно державних службовців.

За результатами службового розслідування встановлено порушення начальником УПФУ в Шишацькому районі ОСОБА_4 вимог статті 26 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", пункту 3.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.04.2002 №8-2, Законів України "Про звернення громадян» та Закону України Про державну службу".

За результатами розслідування складено відповідний акт від 25 червня 2013року.

Наказом ГУ УПФУ в Полтавській області №86/ос від 27.06.2013 звільнено ОСОБА_4 27.06.2013 з посади начальника УПФУ в Шишацькому району за порушення Присяги державного службовця відповідно пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу".

27.06.2013 зазначений наказ направлено до УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття наказу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 86-ОС від 27 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Шишацькому районі Полтавської області за порушення присяги державного службовця пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу"

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наказ начальника ГУ ПФУ в Полтавській області № 86-ОС від 27 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника УПФУ в Шишацькому районі Полтавської області за порушення присяги державного службовця на підставі пункту 6 статті 30 Закону України "Про державну службу" прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Проте, вирішуючи спір по суті суди невірно застосували норми матеріального права, неповно дослідили обставини по справі, внаслідок чого дійшли помилкового висновку, які вплинули на правильність вирішення спору.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті визначаються Законом України від 16 грудня 1993 року N 3723-XII "Про державну службу", статтею 30 якого встановлено, що припинення державної служби може відбуватися як на підставах визначених положеннями цієї статті, так і на підставах, передбачених КЗпП України.

Окрім цих підстав, державна служба також може бути припинена у разі: порушення умов реалізації права на державну службу; недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ; досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 Закону № 3723-ХІІ; неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому в пункті 6 частини першої статті 30 цього Закону визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Слід зазначити, що припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

У частині другій статті 14 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ законодавець визначив ще два додаткові заходи дисциплінарного впливу для державних службовців, вказавши, що крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України (стаття 147 КЗпП), можуть застосовуватися попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Таким чином, законодавець навів вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби.

Разом з тим порядок застосування таких заходів впливу у Законі України "Про державну службу" № 3723-ХІІ не передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовано у КЗпП (стаття 149).

У частині другій статті 17 Закону України "Про державну службу"№ 3723-XII наведено текст присяги державного службовця такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 травня та 4 червня 2013 року (№№ 21-403а12, 21-167а13 відповідно).

При цьому за змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Оскільки судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не досліджувалося питання дотримання процедури звільнення позивача (не досліджувалось чи відбиралися письмові пояснення не вказано у чому саме полягає неналежне виконання службових обов'язків; обрання звільнення як виду дисциплінарного стягнення немотивоване), а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини справи, досліджувати докази та давати їм оцінку то справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

За приписами ч.2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220-1, 227, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець