Справа № 2а-976/10/0970
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Київ К/9991/67495/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Тараса Дмитровича, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними і скасування постанови про накладення штрафу, за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, -

встановив:

У березні 2010 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося в суд із позовом, у якому просило визнати неправомірними дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області щодо винесення постанови про накладення штрафу від 1 березня 2010 року та скасувати зазначену постанову.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з виконавчим листом № 2а-5682/2008, виданим 17 грудня 2009 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зобов'язано здійснити перерахунок з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 жовтня 2008 року призначеної ОСОБА_5 державної пенсії як інваліду ІІ групи відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2009 року.

На основі вищезазначеного виконавчого документа головний державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяк Т.Д. виніс постанову від 15 січня 2010 року ВП № 16686391 про відкриття виконавчого провадження та надав боржнику термін до 22 січня 2010 року для добровільного виконання рішення суду.

19 лютого 2010 року позивач звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні та роз'яснення судового рішення, у зв'язку з чим просив державного виконавця про зупинення виконавчого провадження.

Державний виконавець постановою від 1 березня 2010 року ВП № 16686931 наклав на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штраф у розмірі 340 гривень за невиконання без поважних причин рішення суду в установлений строк.

Вважаючи неправомірними дії державного виконавця та постанову про накладення штрафу позивач звернувся з даним позовом до суду, не заперечуючи при цьому факту невиконання ним судового рішення без поважних причин та фактично оспорюючи постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 листопада 2009 року, якою його зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5, і виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент закінчення строку для добровільного виконання рішення суду позивачем не були проведені відповідні нарахування та виплати стягувачеві, а тому постанова про накладення на нього штрафу від 1 березня 2010 року винесена державним виконавцем правомірно, в межах повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частин 1, 2 статті 5 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їх права і обов'язки; проводить оцінку (переоцінку) майна в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Згідно частин 1, 2 статті 76 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до статті 24 цього Закону визначає йому строк добровільного виконання рішення. У разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною 2 статті 87 цього Закону.

Частиною 1 статті 87 Закону № 606-XIV визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент закінчення строку для добровільного виконання рішення суду позивачем не були проведені відповідні нарахування та виплати стягувачеві, а тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про накладення на нього штрафу. Будь-яких порушень закону під час накладення штрафу на позивача судами попередніх інстанцій не встановлено, не наведені такі і позивачем у пред'явленому позові.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилені доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження через недоліки виконавчого документа, оскільки ці питання є предметом розгляду в іншій адміністративній справі і на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу будь-яких судових рішень про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, зупинення виконавчого провадження, тощо на адресу відповідача не надходило.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що державним виконавцем у відповідності до вимог чинного законодавства вчинені дії, спрямовані на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, в тому числі винесено постанову про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин у встановлений строк.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Тараса Дмитровича, Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними і скасування постанови про накладення штрафу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.