Справа № 816/1391/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/1391/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Петрукович Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "ОСОБА_3 ЛТД" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "ОСОБА_3 ЛТД" (надалі - позивач, ПП "ОСОБА_3 ЛТД") звернулось до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 жовтня 2014 року №/1895, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 488 551,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем порушено права та законні інтереси ПП "ОСОБА_3 ЛТД" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість. На переконання позивача, доводи контролюючого органу про порушення ПП "ОСОБА_3 ЛТД" вимог податкового законодавства не відповідають фактичним обставинам справи, адже господарські правовідносини позивача з його контрагентом за спірний період є реальними, товарними, направленими на досягнення економічного ефекту та на отримання прибутку. Стверджував, що укладені позивачем договори не мають ознак нікчемності або фіктивності, не суперечать інтересам держави, оскільки були укладені та реалізовані в рамках законної господарської діяльності субєктів господарювання. Зазначав, що право на податковий кредит підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинними документами бухгалтерського обліку, копії яких надано до матеріалів справи.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. При цьому посилався на обставини, встановлені документальною позаплановою виїзною перевіркою ПП "ОСОБА_3 ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Прайм-Білдінг" () за березень 2014 року, викладені в акті перевірки від 17 вересня 2014 року №2222/16-03-22-02-12/34537137.

У судовому засіданні 24 грудня 2015 року протокольною ухвалою суду здійснено заміну відповідача у справі на належного - Кременчуцьку ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях Кременчуцької ОДПІ.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що ПП "ОСОБА_3 ЛТД" зареєстровано у якості юридичної особи з 01.08.2006 (), перебуває на податковому обліку у Кременчуцькій ОДПІ та є платником ПДВ /т. 1, а.с. 16-22/.

Видами діяльності ПП "ОСОБА_3 ЛТД" за КВЕД-2010 є неспеціалізована оптова торгівля (46.90), діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами (46.12), оптова торгівля іншими машинами й устаткування, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71), вантажний автомобільний транспорт (49.41), надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (77.11) /т. 1, а.с. 18-19/.

У період з 04 по 10 вересня 2014 року посадовими особами Кременчуцької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП "ОСОБА_3 ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Прайм-Білдінг" () за березень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 17 вересня 2014 року №2222/16-03-22-02-12/34537137 /т. 1, а.с. 23-39/, у якому вказано на порушення платником податків вимог пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту та заниження податкового зобов'язання зі сплати ПДВ у розмірі 325 701,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 06 жовтня 2014 року сформовано податкове повідомлення-рішення №/1895, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 488 551,50 грн, з яких: 325 701,00 грн за основним платежем, 162 850,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями /т. 1, а.с. 13-14/.

За наслідками звернення позивача у порядку адміністративного оскарження до Головного управління Міндоходів у Полтавській області та ДФС України рішеннями контролюючих органів його скарги залишено без задоволення, а зазначене податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ без змін /т. 1, а.с. 40-61/.

Не погодившись із зазначеним рішенням Кременчуцької ОДПІ, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем, на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Прайм-Білдінг" (), у березні 2014 року зараховано до складу податкового кредиту суму ПДВ загалом в розмірі 325 701,00 грн.

Однак, за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ПП "ОСОБА_3 ЛТД" відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаної суми податку до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено заниження позивачем зобовязання зі сплати ПДВ до бюджету загалом в розмірі 325 701,00 грн.

Мотивуючи наведені доводи контролюючий орган зазначив, що за даними Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів наявна розбіжність між задекларованим позивачем у березні 2014 року податковим кредитом у розмірі 325 700,77 грн та податковими зобов'язаннями ТОВ "Прайм-Білдінг" (становлять 0). За змістом пояснень директора ПП "ОСОБА_3 ЛТД" ОСОБА_4 від 04 вересня 2014 року будь-які бухгалтерські документи на підприємстві відсутні у зв'язку з їх вилученням СУ ФР Кременчуцької ОДПІ /т. 1, а.с. 193/. Податковим ревізором-інспектором Кременчуцької ОДПІ 08 вересня 2014 року проведено огляд вилучених у позивача документів та встановлено відсутність будь-яких документів стосовно господарських правовідносин з ТОВ "Прайм-Білдінг". Крім того, відповідач посилався на відомості, викладені у акті ДПІ у Печерському районі м. Києва від 16 травня 2014 року №1403/26-55-22-07/38704156 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Прайм-Білдінг" за період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2014 року.

Оцінивши наведені доводи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Позивачем до матеріалів справи надано копію договору поставки від 23 лютого 2014 року №23, за умовами якого ТОВ "Прайм-Білдінг" (постачальник) зобов'язувався поставити ПП "ОСОБА_3 ЛТД" (покупець) нафтопродукти у кількості, за асортиментом та ціною, визначеними цим договором /а.с. 62-64/.

Згідно зі статтею 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

На підтвердження правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем надано рахунки-фактури, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, платіжні доручення /т. 1, а.с. 69-148/, документи подальшої реалізації /т. 2, а.с. 29-101/.

Дослідивши копії податкових накладних суд встановив, що вони формально відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що наявність податкової накладної є обовязковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, за приписами даної статті господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Враховуючи те, що згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому, суд оцінює документи та інші дані, що відображені платником податків в податковому та бухгалтерському обліку, з урахуванням специфіки спірної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надаються тощо.

На підтвердження транспортування нафтопродуктів позивачем надано договір на надання послуг від 17 вересня 2012 року №29, укладений з ОСОБА_5 про надання послуг по перевезенню вантажу, а також довіреності про оренду автомобілів та причепів /т. 2, а.с. 107-130/.

Відповідно до пункту 7.5.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності

Підтверджуючи факт транспортування нафтопродуктів позивач надав товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів форми №1-ТТН (нафтопродукт).

Дослідивши в судовому засіданні зазначені документи, суд звертає увагу на таке.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників).

При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Такий факт, як окремі недоліки заповнення товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів не може слугувати підставою для позбавлення товариства права на податковий кредит та на формування валових витрат.

Проте, у даному випадку, належне оформлення товарно-транспортних накладних, є підставою для оприбуткування позивачем паливно-мастильних матеріалів.

Так, єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 (надалі Інструкція №281/171/578/155).

Згідно пункту 14.1 Інструкції №281/171/578/155, під час приймання, зберігання та відпуску нафти і нафтопродуктів керівник підприємства та головний бухгалтер здійснюють контроль за дотриманням матеріально відповідальними особами вимог цієї Інструкції та забезпечують: своєчасне оформлення документів руху нафти та нафтопродуктів; збереження їх кількості і якості; відображення їх руху за бухгалтерським обліком; своєчасне вжиття заходів щодо попередження псування, втрат, нестач та розкрадання нафти та нафтопродуктів, а також створення необхідних умов для їх зберігання.

Пунктами 14.3-14.6 Інструкції визначено, що облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об'ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Приймання нафти і нафтопродуктів, які не належать підприємству, також відображається в журналі обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП.

Пунктом 5 Інструкції передбачено порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом, згідно якого перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общие технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900. Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом. Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Крім того, пунктом 14.4 Інструкції №281/171/578/155 визначено, що матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Отже, до внесення даних до Журналу обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою №6-НП матеріально відповідальні особи підприємства ведуть кількісний облік нафтопродуктів за формою №31-НП.

Разом з тим, звіту матеріальних відповідальних осіб щодо кількісного обліку нафтопродуктів та товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою №31-НП позивач суду не надав.

У судовому засіданні позивач в усних поясненнях посилався на те, що журнал за формою 6-НП ведеться тільки у випадках надходження нафти та нафтопродуктів у залізничних цистернах, а оскільки позивачем доставлялись нафтопродукти автомобільним транспортом, у нього не виникає обовязку ведення вказаного журналу.

Вказані доводи позивача суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно п. 1 Інструкції, її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Загальний порядок обліку руху нафти і нафтопродуктів передбачений п. 14 вказаної Інструкції, відповідно до якого Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N 6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N 7-НП. Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м3, ведення обліку для кожного резервуара не є обов'язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту. Кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, а під час надходження автомобільним транспортом - на підставі ТТН. У разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Виходячи з наведених положень порядку, саме на підставі даних ТТН, проводиться облік нафти і нафтопродуктів.

З приводу доводів представника позивача про те, що оскільки резервуари, наявні на підприємстві менше, ніж 100 м. куб., у позивача відсутній обовязок ведення обліку,суд зазначає, що такі доводи є помилковими, у звязку з тим, що у такому разі, не є обовязковим для кожного резервуара, а не обліку взагалі.

Інших доказів, в тому числі, не спеціальних, таких як оборотно-сальдові відомості та інші щодо обліку нафтопродуктів на підприємстві позивачем до суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що облік придбаних у ТОВ "Прайм-Білдінг" нафтопродуктів відповідно до вимог Інструкції №281/171/578/155 позивачем не вівся.

Доводи представника позивача про те, що придбані товарно-матеріальні цінності нафтопродукти) використані ПП "ОСОБА_3 ЛТД" у власній господарській діяльності шляхом продажу їх третім особам суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що з наданих позивачем копій договорів, видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних, довіреностей не видається можливим встановити факт поставки (продажу) саме тих товарів, про придбання яких у ТОВ "Прайм-Білдінг" стверджує позивач. Окрім того, суд враховує відсутність належного обліку придбаних нафтопродуктів на підприємстві позивача.

З урахуванням встановлених обставин та наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність доводів Кременчуцької ОДПІ щодо порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.4, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту та заниження податкового зобов'язання зі сплати ПДВ у розмірі 325 701,00 грн.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

А відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, спірним податковим повідомленням-рішенням правомірно збільшено суму грошового зобов'язання ПП "ОСОБА_3 ЛТД" зі сплати податку на додану вартість загалом в розмірі 488 551,50 грн.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з цим, частиною першою вказаної статті визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним рішення. Разом з цим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про порушення контролюючим органом приписів чинного законодавства та обґрунтованість позовних вимог.

А тому, у задоволенні позовних вимог ПП "ОСОБА_3 ЛТД" необхідно відмовити повністю.

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір належить залишити у Державному бюджеті України.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства "ОСОБА_3 ЛТД" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова