Справа № 2а/0570/8686/11(СНДО/808/4/14)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2а/0570/8686/11(СНДО/808/4/14)

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2015 року

справа № 2а/0570/8686/11(СНДО/808/4/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року

у адміністративній справі № 2а/0570/8686/11 (СНДО/808/4/14) за позовом Державного підприємства «Добропідллявугілля» до Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання неправомірними дії,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.07.2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011 року, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.07.2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2014 року касаційну скаргу ДП «Добропіллявугілля» задоволено частково, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.07.2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.09.2011 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Добропільська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом зазначено, що штрафні санкції до позивача застосовано за несплату підприємством узгоджених податкових зобов’язань по самостійно задекларованим податковим показникам. Апелянт вказував, що позивач не сплачував самостійно задекларовані суми за І квартал 2005 року, припустився прострочення терміну сплату обов’язкових платежів, оскільки ним сума боргу була сплачена лише станом на 01.07.2005 року року. Апелянт вказував, що у нього біли підстави перераховувати сплачені позивачем кошти на суми боргу за попередні періоди, при сплаті 30.08.2006 року податку на прибуток, у платника податків обліковувався борг, який і було погашено по історії його виникнення. Позивач платіжним дорученням від 31.08.2006 року №634 достроково сплатив реструктуризовану суму податкового боргу у розмірі 10899061,93 грн., а залишком суми 4539920,07 грн. були погашені його узгоджені податкові зобов'язання у порядку календарної черговості їх виникнення, у тому числі штрафні санкції у розмірі 390572,04 грн. Сума, яка була сплачена ДП «Добропіллявугілля» вказаним платіжним дорученням, набула статусу податкового боргу 28.07.2006 року, тому при сплаті 30.08.2006 року податку на прибуток в картці особового рахунку даним платежем було погашено податковий борг. Апелянт вказував, що його діями не було порушено норми законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, оскільки на час виникнення спірних правовідносин у нього існувало право самостійно перерозподіляти сплачені платниками податків кошти.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не дивлячись на наявність у позивача податкового боргу за період 2005 року, податкова інспекція неправомірно перерозподілила самостійно сплачені кошти платіжним дорученням від 31.08.2006 року № 634. Суд першої інстанції вказував, що податкова інспекція не мала підстав змінювати призначення платежу, які були позивачем направлені як сплата податкових зобов’язань з податку на прибуток. Відносно порушення позивачем строку сплати угоджених податкових зобов’язань за 2005 року, та застосування податковою інспекцією штрафних санкцій за цей період, наявність у позивача сум податкового боргу, судом першої інстанції не дано оцінку діям ДП «Добропіллявугілля» та відповідно Добропільської ОДПІ Донецької області.

Матеріалами справи підтверджено, що МКП «Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» зареєстроване як юридична особа, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців України, перебуває на обліку у Добропільській ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області як платник податків та зборів.

Встановлено, що 23.05.2006 року між Добропільською ОДПІ та ДП «Добропіллявугілля» укладено договір №5/61 про реструктуризацію податкового боргу (без пені і штрафних (фінансових) санкцій), яким податковою інспекцією надано платнику розстрочення сплати податкового боргу, що обліковується за даними карток особових рахунків на підставі довідки №17 від 19.05.2006 року про суму податкового боргу станом на 01.01.2005 року, який не погашено на день складення довідки на загальну суму у розмірі 10899061,93 грн.. На підставі договору начальником податкової інспекції прийнято рішення № 3 про реструктуризацію податкового боргу на період з 23.05.2006 року по 23.05.2016 року з відстрочкою погашення податкового боргу на два роки та його сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.

Встановлено, що Добропільською ОДПІ проведено податкову перевірку ДП «Добропіллявугілля», за результатами якої складено акт від 30.06.2006 №527/15-0/32186934, яким зафіксовано порушення граничного строку сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств, передбаченого п.п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Судом встановлено, що відповідно до довідки №41 від 02.08.2006 року заборгованість позивача по податку на прибуток становить 1899 062 грн., згідно довідки №42 від 02.08.2006 року заборгованість позивача по податку частина прибуток/доходу/ господарських організацій, що вилучається до бюджету, яка виникла на 01.07.2005 року за 397 днів і непогашена на дату 02.08.2006 року становить 4540181 грн.

Матеріалами справи встановлено, що платіжним доручення від 31.08.2006 року №634 ДП «Добропіллявугілля» було здійснено платіж на суму 15438982,00 грн., у призначенні платежу якого було зазначено призначення платежу «ст.116 ЗУ про ДБУ на 2006 р, погаш. заборгов. по податку на прибуток станом на 01.07.2005 зг.дог. 05/705/26 від 08.08.2006р., протокол 05/705/26 від 08.08.2006».

Податкова інспекція вважає , що платіжним дорученням платник податків достроково сплатив реструктуризовану суму податкового боргу у розмір 10899061,93 грн., залишком суми 4539920,07 грн. були погашені інші узгоджені податкові зобов’язання у порядку календарної черговості, погашено штрафні санкції у розмірі 390572,04 грн., згідно податкових повідомлень-рішень від 03.07.2006 року.

Згідно п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» ( що діяв на час виникнення спірних правовідносин) податковим зобов'язанням є зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким регулювався порядок адміністрування податків у 2006 році, під час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обов’язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов'язання. Натомість, відповідно до пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 вищевказаного Закону, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов’язковими платежами) – у рівних пропорціях.

Колегія суддів вказує, що законодавча норма п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», не визначала коло осіб, на яких розповсюджується її дія, чи то контролюючі органи, чи платники податків. Вказана норма не встановлює право чи обов’язок саме контролюючого органу (у даному випадку – органу державної податкової служби) якимось чином (в тому числі і шляхом ведення податкового обліку відповідним чином) змінювати податкові зобов’язання (призначення платежу), в рахунок сплати яких платник податків спрямував кошти. Не передбачено таке право податкового органу і будь-якими іншими нормами Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» або іншими законами з питань оподаткування.

Варто вказати, що Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, який був станом на 2006 рік спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Окрім вищевказаного, варто зазначити, що відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного вище випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням норм Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

З аналізу вищевикладеного колегія суддів зазначає, що, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого п.7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків. Станом на 31.08.2006 року не встановлювались порядок та черговість а також право зарахування податковим органом платежів, що направлені платниками податків та мають цільове призначення, вказане у відповідних платіжних дорученнях, та не встановлюють відповідний порядок для примусового стягнення податковим органом добровільно сплачених платником податків сум податкового зобов'язання для погашення податкового боргу, що виник раніше.

Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, нормами якого дозволено контролюючим податковим органам змінювати призначення податкових платежів та зараховувати кошти у попередні періоди по податковим зобов’язанням платника податків. Тобто лише з набранням чинності Податкового кодексу України, податкові органи отримали право перерозподіляти сплачені платниками податків кошти зважаючи на потреби та черговість призначення.

Колегія суддів вказує, що станом на час внесення до сплати платіжним дорученням коштів 31.08.2006 року, діяла законодавча норма, що забороняла податковому органу самостійне перерахування коштів платежі. Добропільська ОДПІ Головного управління Міндоходів у Донецькій області діяла протиправно, без згоди платника та призначення самого платежу, змінюючи призначення на суму 390572,04 грн. за платіжним дорученням від 31.08.2006 року № 634.

Варто вказати, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов’язаний суб’єкт владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів виходить з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України та вважає, що податковим органом не доведено правомірність винесеного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Добропільської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі № 2а/0570/8686/11 (СНДО/808/4/14) – залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський