Справа № 814/2390/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року м. Київ К/800/2456/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційні скарги Державної податкової інспекції у Ленінському районі Головного управління Міндоходів у Миколаївській області та Міністерства доходів і зборів України

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року

у справі №814/2390/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРА-ГОЗ»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби,

та Міністерства доходів і зборів України

про визнання неправомірними дії, визнання накладних,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРА-ГОЗ» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Миколаївської області Державної податкової служби (далі - відповідач 1) та Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач 2) про визнання неправомірними дії, визнання накладних.

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 11 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року, позовні вимоги задовольнив, визнав протиправними дії відповідачів щодо відмови позивачу у реєстрації податкових накладних від 07 травня 2013 року №1, від 20 травня 2013 року №2 у Єдиному реєстрі податкових накладних; визнав вказані податкові накладні такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у день їх фактичного отримання відповідачем 2 - 20 травня 2013 року. Також повернув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір у розмірі 68,82 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі звернулися до Вищого адміністративного суду України із касаційними скаргами, в яких просили їх скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Між позивачем та відповідачем 1 03 квітня 2009 року було укладено договір про визнання електронних документів № 1757.

За умовами зазначеного договору позивач зобов'язався подавати в електронній формі з дотриманням встановленого порядку податкову звітність та податкові накладні, що підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а відповідач 1 - приймати та реєструвати зазначені електронні документи. З моменту укладання договору та станом на 20 березня 2013 року відповідачем 1 приймалися електронні документи, що надсилалися позивачем з використанням електронного цифрового підпису.

З 21 березня 2013 року позивачем засобами електронного зв'язку для проведення реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) було направлено податковому органу наступні податкові накладні: від 07 травня 2013 року № 1, від 20 травня 2013 року № 2.

Зазначені податкові накладні не були прийняті центральним порталом прийому звітності відповідача 2 та не були зареєстровані з посиланням на те, що «місцезнаходження юридичної особи продавця товарів/послуг, вказане у документі не відповідає інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

Не погоджуючись з такими діями контролюючого органу, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фактичною підставою для відмови у реєстрації податкових накладних позивача слугувала невідповідність зазначеного позивачем місцезнаходження інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з протиправності дій відповідачів щодо відмови у реєстрації податкових накладних позивача у ЄРПН.

За змістом підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до пункту 9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246, причиною відмови у прийнятті податкової декларації до реєстрації є наявність помилок, відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка корегується, факт реєстрації податкової накладної з такими ж реквізитами.

Згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції (пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Однак ані даним порядком, ані Податковим кодексом України не визначено, які саме помилки унеможливлюють реєстрацію податкової накладної.

Так, підставою відмови у реєстрації податкових накладних позивача стало те, що місцезнаходження юридичної особи продавця товарів/послуг, вказане у документі не відповідає інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно з пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців не вносилися будь-які зміни щодо місцезнаходження позивача або запис про відсутність товариства за місцезнаходженням: 54036, м. Миколаїв, проспект Жовтневий, 26-А, кв. 40.

Згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 26 березня 2012 року місцезнаходження позивача: 54036, м. Миколаїв, проспект Жовтневий, 26-А, кв. 40, яке не змінювалося за даними Реєстру.

Таким чином, у податкових накладних, які були надіслані на реєстрацію не були допущені помилки і вказано всі обов'язкові реквізити, у тому числі місцезнаходження юридичної особи зазначено вірно, а тому відмова податкового органу у їх реєстрації є неправомірною.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли юридично правильного висновку про недоведення відповідачем факту допущення позивачем помилок при заповненні податкових накладних, а відтак, цілком обґрунтовано задовольнили позовні вимоги.

Слід також зазначити, що Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Така податкова накладна не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних, у свою чергу, є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Таким чином, відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних впливає на правовий стан платників податків. Покупець товарів позбавляється права на формування податкового кредиту за рахунок відповідних сум, а продавець може зазнати небажаних для нього наслідків у вигляді проведення його позапланової перевірки.

Вказане спричиняє негативні наслідки для позивача, а відтак, суди попередніх інстанцій правомірно визнали спірні податкові накладні такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у день їх фактичного отримання.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Ленінському районі Головного управління Міндоходів у Миколаївській області та Міністерства доходів і зборів України залишити без задоволення.

2. Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 червня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2013 року у справі №814/2390/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.