Справа № 826/11231/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13 листопада 2015 року 15 год. 10 хв. № 826/11231/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням усунення виявлених недоліків, 02 липня 2015 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій державного виконавця відповідача ОСОБА_2 щодо прийняття постанови від 18 березня 2013 року у виконавчому провадженні ВП №18406089 (виконавчий лист №2-336, виданий 03 жовтня 2008 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення боргу у розмірі 263665,00 грн. з боржника ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_4) (далі - оскаржувана постанова);

- скасування оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувана постанова прийнята відповідачем з порушенням вимог, передбачених нормами Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), що призвело до порушення законних прав та інтересів позивача.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

У судове засідання 31 серпня 2015 року представник відповідача не прибула, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, водночас, у письмових запереченнях проти позову представник відповідача, зокрема, просила розглядати справу за її відсутності.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Державним виконавцем відповідача ОСОБА_5 03 жовтня 2008 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-336, виданого Святошинським районним судом міста Києва 03 жовтня 2008 року (далі - виконавчий лист №2-336), про стягнення з ОСОБА_3 (далі - боржник) на користь ОСОБА_4 (далі - стягувач) боргу у розмірі 263665,00 грн.

18 березня 2013 року державним виконавцем відповідача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №18406089 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-336 було прийнято оскаржувану постанову, якою стягувачеві, в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, а саме, 168754,00 грн., передано майно (1/2 частини однокімнатної квартири №104, заг. пл. 41,7 кв.м., житлова площа - 19,1 кв.м., квартира складається: 1) коридор - 11,9 кв.м.; 2) житлова кімната - 19,1 кв.м.; 3) кухня - 7,6 кв.м.; 4) сан. вузол - 1,0 кв.м.; 5) ванна - 2,1 кв.м., місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі - квартира)) на загальну суму 168754,00 грн., що належить боржнику.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом.

Так, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 6, абз. 2 ч. 2 ст. 11, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону, в редакції станом на час прийняття оскаржуваної постанови, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст.52 Закону, в редакції станом на час прийняття оскаржуваної постанови, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6, 9 ст.62 Закону, в редакції станом на час прийняття оскаржуваної постанови, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що 14 травня 2009 року державним виконавцем відповідача ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-336 було проведено опис та накладено арешт на 1/2 частини квартири, що належить боржнику, про що було складено акт опису й арешту серії АА №2035454.

19 квітня 2012 року заступником начальника відповідача ОСОБА_7 подана заявка на реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме: 1/2 частини квартири, що на праві власності належить боржнику. Початкова ціна станом на 23 березня 2012 року складала 168754,00 грн. Перші прилюдні торги було призначено на 19 червня 2012 року.

ПП "Спеціалізоване підприємство юстиція" листом від 20 червня 2012 року №4335 було повідомлено відповідача, що торги від 19 червня 2012 року по реалізації 1/2 частини квартири, у зв'язку з відсутністю покупців, вважаються такими, що не відбулися.

02 липня 2012 року заступником начальника відповідача ОСОБА_7 проведено переоцінку не реалізованого майна - 1/2 частини квартири, на 20% від вартості, про що складено відповідний акт переоцінки майна. Вартість майна після переоцінки становила 135003,20 грн.

ПП "Спеціалізоване підприємство юстиція" листом від 25 липня 2012 року №5144 було повідомлено відповідача, що торги від 20 липня 2012 року по реалізації 1/2 частини квартири, у зв'язку з відсутністю покупців, вважаються такими, що не відбулися.

06 серпня 2012 року заступником начальника відповідача ОСОБА_7 проведено переоцінку не реалізованого майна - 1/2 частини квартири, на 40% від вартості, про що складено відповідний акт переоцінки майна. Вартість майна після переоцінки становила 101252,40 грн.

ПП "Спеціалізоване підприємство юстиція" листом від 20 вересня 2012 року №6715 було повідомлено відповідача, що торги від 17 вересня 2012 року по реалізації 1/2 частини квартири, у зв'язку з відсутністю покупців, вважаються такими, що не відбулися, а також повідомлено, що у зв'язку з тим, що торги не відбулися двічі, вищезазначене арештоване майно знімається з продажу на торгах.

З оскаржуваної постанови вбачається, що вона була прийнята у зв'язку з надходженням до відповідача вказаного вище листа ПП "Спеціалізоване підприємство юстиція" №6715 від 20 вересня 2012 року та заяви стягувача, в якій остання не заперечує проти передачі їй 1/2 частини квартири, яка на праві приватної власності належить боржнику, в рахунок погашення заборгованості.

Суд звертає увагу, що позивачем не оскаржувалися дії (рішення) відповідача при примусовому виконанні виконавчого листа №2-336, що передували прийняттю оскаржуваної постанови, щодо реалізації арештованого майна.

Водночас, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було протиправно не об'єднано у зведене виконавче провадження виконавче провадження ВП №18406089 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-336 та виконавче провадження ВП №18129924 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2334, виданого Святошинським районним судом міста Києва 28 жовтня 2009 року (далі - виконавчий лист №2-2334), про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за договором про надання юридичної допомоги у розмірі 280000,00 грн. та судових витрат у розмірі 1950,00 грн., а також зазначив, що відповідачем не було дотримано вимог Закону відносно черговості задоволення вимог стягувачів.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.33, ст.44, ч.1 ст.62 Закону, в редакції станом на час прийняття оскаржуваної постанови, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету, вимоги органів страхування з обов'язкового страхування (крім вимог щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування);

6) у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів до виконання з урахуванням черговості, визначеної статтею 44 цього Закону.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази відкриття відповідачем виконавчого провадження ВП №18129924 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2334, а також відсутні докази оскарження позивачем бездіяльності відповідача щодо його об'єднання із виконавчим провадженням ВП №18406089 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-336.

Крім того, суд вважає недоречним посилання позивача на ст.44 Закону, в редакції станом на 28 жовтня 2009 року, оскільки станом на час прийняття оскаржуваної постанови діяла інша редакція даної норми.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, зокрема, звертаючи увагу на те, що позивачем не оскаржувалися дії (рішення) відповідача при примусовому виконанні виконавчого листа №2-336, що передували прийняттю оскаржуваної постанови, щодо реалізації арештованого майна, а також те, що позивачем не було надано належних доказів існування виконавчого провадження ВП №18129924 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2334 та доказів порушення вимог Закону відносно черговості задоволення вимог стягувачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій державного виконавця відповідача ОСОБА_2 щодо прийняття оскаржуваної постанови та її скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167, 181 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин