Справа № 2а-9633/11/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/33915/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року

у справі № 2а-9633/11/1470

за позовом Публічного акціонерного товариства «Возко»

до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби,

за участю Прокурора Миколаївської області,

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року, позов Публічного акціонерного товариства «Возко» (далі - ПАТ «Возко»; позивач) до Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби (далі - Вознесенська ОДПІ Миколаївської області ДПС; відповідач) задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 18 листопада 2011 року. Присуджено з Державного бюджету України на користь ПАТ «Возко» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 146,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі Вознесенська ОДПІ Миколаївської області ДПС, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні.

Крім того, Вознесенською ОДПІ Миколаївської області ДПС заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Вознесенської ОДПІ Миколаївської області ДПС на Вознесенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області у зв'язку з реорганізацією, яке згідно із статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Возко» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за серпень 2011 року, за результатами якої складено акт № 1969/23/00310781 від 14 листопада 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18 листопада 2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 1 105 048,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів «е», «и» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість у загальному розмірі 1 105 048,00 грн. на підставі податкових накладних, які оформлено не належним чином, а саме - виявлено недоліки в заповненні опису (номенклатури) товарів/послуг, їх кількості, обсягу та виду цивільно-правового договору.

Надаючи оцінку правомірності прийняття оспорюваного акту індивідуальної дії, слід враховувати, що за правилами пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В свою чергу, при оцінці відповідності заповнення податкових накладних вимогам чинного законодавства необхідно враховувати, що окремі недоліки в їх заповненні не тягнуть за собою втрату податковими накладними статусу належних податкових документів, якими вони є в силу пункту 201.6 статті 201 ПК України.

Податкові накладні є належними та підтверджують право покупця на податковий кредит і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте при цьому дають змогу ідентифікувати продавців, містять достатні дані про зміст господарських операцій, підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку.

Відтак недоліки в заповненні опису (номенклатури) товарів/послуг, їх кількості, обсягу або виду цивільно-правового договору в податкових накладних не призводять до неможливості ідентифікації факту та змісту господарських операцій, за умови належного заповнення інших реквізитів податкових накладних та реального здійснення відповідних операцій, які призвели до об'єктивної зміни складу активів платника податку-покупця, як з'ясовано судами в даній ситуації, а також не заперечується контролюючим органом, та, відповідно, не тягнуть втрати ними статусу належних податкових документів.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до зміни чи скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі відповідача - Вознесенську об'єднану державну податкову інспекцію Миколаївської області Державної податкової служби її правонаступником - Вознесенською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.

Касаційну скаргу Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.