Справа № 813/5594/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Львів № 813/5594/15

15 год. 18 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Клименко О.М. за участю секретаря судового засідання Рехліцької Ю.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача 1, 2: представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області, Генеральної прокуратури України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Львівської області, Генеральної прокуратури України, в якому із урахуванням заяв про зміну позовних вимог просить:

- визнати протиправним і скасувати п. 1 наказу прокурора Львівської області № 1417к від 23.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України № 309к від 24.07.2015 року «Про зміну наказу прокурора Львівської області від 23.07.2015 року « 1417-к»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Радехівської місцевої прокуратури Львівської області рівнозначній посаді прокурора прокуратури Бродівського району Львівської області в класному чині «молодший радник юстиції»;

- стягнути з Прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу у період з 23.07.2015 року по дату фактичного поновлення на посаді.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ №1417к від 23.07.2015 року та наказ №309к від 24.07.2015 року є незаконними і підлягають скасуванню з огляду на те, що в порушення вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України у нього не відбирались письмові пояснення стосовно обставин проступку, за який його було звільнено.

Вважає, що обставини, які зазначені в оскаржуваних наказах, не ві дповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені жодним достовірним доказом, відтак, ці обставини не могли бути покладені в основу рішення про звільнення позивача із займаної посади за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить пра цівника прокуратури, з позбавленням класного чину «молодший радник юстиції».

Звертає увагу, що спірні накази були прийняті під час перебування позивача у черговій відпуст ці з 14.07.2015 року по 03.08.2015 року включно.

У зв'язку з цим, просить визнати протиправними і скасувати накази про його звільнення з роботи і поновити на посаді прокурора Радехівської місцевої прокуратури Львівської області в класному чині «молодший радник юстиції». Позовні вимоги позивач в судовому засіданні підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 Прокуратура Львівської області подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що стосовно позивача було проведено службове розслідування у звязку із вчиненням працівником прокуратури корупційного правопорушення, (відповідно до «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України», затвердженої наказом ГПУ від 24.09.2014 № 104).

Звертає увагу, що 09.10.2015 року наказом прокурора Львівської області внесено зміни до оскаржуваного позивачем наказу від 23.07.2015 № 1417к, пункт 1 якого доповнено словами «з 04 серпня 2015 року» у звязку із перебуванням позивача у відпустці.

Стверджує, що з метою швидкого, всебічного, повного та неупередженого зясування обставин, за яких скоєно ганебний вчинок, наказом № 151 від 22.07.2015 року прокурором області призначено та комісією проведено службове розслідування за фактом порушення ОСОБА_1 Присяги працівника прокуратури, вимог Кодексу професійної етики та вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури. Під час проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 22.07.2015 року затриманий в порядку ст. 208 КПК України та йому 23.07.2015 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України. Під час слідчих дій було вилучено грошові кошти, які є предметом правопорушення. Зазначена подія набула негативного суспільного резонансу та завдала шкоди авторитету органів прокуратури України. З урахуванням того, що дії ОСОБА_1 свідчать про те, що ним порушено Присягу працівника прокуратури, вимоги Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, до нього застосовано єдиний передбачуваний захід дисциплінарного впливу за такий проступок - звільнення.

Відповідач 2 Генеральна прокуратура України подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що спірні накази видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Ствердив, що позивач порушив Присягу працівника прокуратури та вчинив проступок, який порочить працівника прокуратури. Обставини вчинення проступку підтверджені службовим розслідуванням, проведеним стосовно позивача на підставі наказу прокурора Львівської області № 151 від 22.07.2015 року. Під час службового розслідування ОСОБА_1 запропоновано надати пояснення, від надання яких він в присутності захисника письмово відмовився, що спростовує його твердження про порушення вимог ст. 11 Дисциплінарного статуту. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях та поясненнях, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення позивача та представника відповідачів, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури з 10.08.1998 року.

09.02.2011 року позивачем прийнято Присягу працівника прокуратури.

На підставі наказу прокурора Львівської області № 151 від 22.07.2015 року проведено службове розслідування за фактом одержання неправомірної вигоди прокурором прокуратури Бродівського району Львівської області ОСОБА_1, за наслідками якого складено Висновок від 23.07.2015 року.

Наказом прокурора Львівської області № 1417к від 23.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, прокурора прокуратури Бродівського району Львівської області молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено із займаної посади.

Наказом Генерального прокурора України № 309к від 24.07.2015 року «Про зміну наказу прокурора Львівської області від 23.07.2015 № 1417-к» змінено п. 1 наказу прокурора Львівської області від 23.07.2015 № 1417-к. Пунктом 2 зазначено вважати прокурора прокуратури Бродівського району Львівської області ОСОБА_1 звільненим із займаної посади за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, з позбавленням його класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 14.11.2006 № 818к.

Наказом прокурора Львівської області № 2289к від 09.10.2015 року внесено зміни до наказу № 1417к від 23.07.2015 року, пункт 1 якого після слів «звільнити із займаної посади» доповнено словами «з 04 серпня 2015 року».

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 р. № 1796-ХІІ затверджено Дисциплінарний статут прокуратури України(далі Дисциплінарний статут), який встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини.

Відповідно до статті 8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Згідно зі ст. 10 Дисциплінарного статуту Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 11 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Відповідно до ст. ст. 13-15 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи. З наказом можуть бути ознайомлені працівники відповідної прокуратури. Накази Генерального прокурора України, в необхідних випадках, доводяться до відома особового складу органів прокуратури України.

Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності може бути оскаржено працівником Генеральному прокурору України в місячний строк з дня ознайомлення з наказом.

Генеральний прокурор приймає рішення по скарзі в десятиденний строк, а в разі проведення перевірки - не пізніше одного місяця з дня її надходження. Про прийняте рішення повідомляється працівнику, який звернувся зі скаргою.

Оскарження наказу не зупиняє приведення дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного статуту Генеральний прокурор України має право скасувати дисциплінарне стягнення, посилити або пом'якшити його.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що підставою для притягнення прокурора району до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним порушення закону, невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку або проступку, який порочить його як працівника прокуратури.

Судом встановлено, що 22.07.2015 року працівниками Генеральної прокуратури України та працівниками УСБ України у Львівській області затримано прокурора прокуратури Бродівського району Львівської області ОСОБА_1 за підозрою в одержанні неправомірної вигоди в сумі 1000 доларів США від ОСОБА_3 за зміну обвинувачення останньому у кримінальному провадженні. Факт затримання позивача сторонами не заперечується.

Позивач стверджує, що обставини, які зазначені в оскаржуваних наказах, не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені жодним достовірним доказом, відтак, ці обставини не могли бути покладені в основу рішення про звільнення позивача із займаної посади за порушення Присяги працівника прокуратури, скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури, з позбавленням класного чину «молодший радник юстиції».

Представником відповідачів до матеріалів справи долучено Висновок про проведення службового розслідування за фактом одержання неправомірної вигоди прокурором прокуратури Бродівського району Львівської області ОСОБА_1 від 23.07.2015 року. У вказаному висновку встановлено, що Генеральною прокуратурою України у ході досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, викрито прокурора прокуратури Бродівського району Львівської області, ОСОБА_1, який одержав неправомірну вигоду для себе за вчинення в інтересах іншої особи переква ліфікації дій обвинуваченого у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді у суді. ОСОБА_1М 22.07.2015 року затриманий в порядку ст. 208 КПК України та йому 23.07.2015 року повідомлено про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Під час слідчих дій було вилучено грошові кошти, які є предметом правопорушення. Опитаний з приводу вказаних подій ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

В ході службового розслідування було встановлено факт порушення позивачем ОСОБА_4 працівника прокуратури, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури та вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 16 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 123 від 28.11.2012 року, прокурор має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 18 цього ж Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих звязків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і обєктивність виконання професійних обовязків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Відповідно до вимог Присяги працівника прокуратури працівник прокуратури, серед іншого, зобовязаний сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню законності та правопорядку, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Дисциплінарного статуту прокуратури України будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Відповідно до п 3.7. наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 року № 17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» за порушення прокурором або слідчим Присяги працівника прокуратури необхідно невідкладно вживати заходів щодо звільнення з органів прокуратури.

Проаналізувавши наведені норми законодавства та оцінивши встановлені в ході судового розгляду обставини суд дійшов висновку, що позивачем вчинено проступок, який порочить працівника прокуратури. Вказаний проступок належним чином зафіксовано, йому надано вичерпну оцінку в ході проведення службового розслідування, за результатами якого до позивача застосовано один з видів дисциплінарної відповідальності звільнення. В свою чергу, Генеральний прокурор України скористався правом, встановленим ст. 16 Дисциплінарного статуту стосовно посилення дисциплінарного стягнення, та з урахуванням обставин вчинення проступку застосував до відповідача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з позбавленням класного чину.

Суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що порушення кримінального провадження не є підставою для звільнення, а звільнення можливе лише за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили. Відсутність кримінальної відповідальності за вчинення певних дій не є тотожним із застосуванням до позивача дисциплінарної відповідальності за вчинення дій, які дискредитують звання працівника прокуратури.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 21.05.2013 року у справі № 2а-13618/11/2070.

Судом не беруться до уваги твердження позивача про те, що в ході службового розслідування від нього не одержано письмове пояснення. В матеріалах справи міститься пояснення позивача від 23.07.2015 року (а. с. 40), відповідно до якого ОСОБА_1 від надання пояснень стосовно його затримання та проведення службового розслідування відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Стосовно твердження позивача про відсутність доказів, які б підтверджували прийняття позивачем ОСОБА_4 працівника прокуратури, суд зазначає, що представником відповідачів до матеріалів справи долучено копію Присяги працівника прокуратури від 09.02.2011 року, складеної ОСОБА_1 (а. с. 90).

Позивач звертає увагу, що спірні накази були прийняті під час перебування позивача у черговій відпуст ці з 14.07.2015 року по 03.08.2015 року включно. З цього приводу суд зазначає, що наказом прокурора Львівської області № 2289к від 09.10.2015 року внесено зміни до наказу № 1417к від 23.07.2015 року, пункт 1 якого після слів «звільнити із займаної посади» доповнено словами «з 04 серпня 2015 року». Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 12 Дисциплінарного статуту у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем вчинено проступок, який порочить працівника прокуратури, що у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. В свою чергу, відповідачами дотримано вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України при прийнятті оскаржуваних наказів.

Оцінюючи пояснення сторін, письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та обґрунтування не підтверджують протиправності спірних наказів № 1417к від 23.07.2015 року та № 309к від 24.07.2015 року, а позивачем не доведено належними доказами порушення його прав при винесенні спірних наказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачами переконують у безпідставності позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування п. 1 наказу прокурора Львівської області № 1417к від 23.07.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказу Генерального прокурора України № 309к від 24.07.2015 року «Про зміну наказу прокурора Львівської області від 23.07.2015 року « 1417-к».

Оцінюючи правові акти індивідуальної дії відповідачів на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд вважає, що вони були прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що і позовні вимоги позивача про поновлення його на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимоги про визнання протиправними та скасування наказів № 1417к від 23.07.2015 року та № 309к від 24.07.2015 року, задоволенню не підлягають.

Суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, ці обставини повинні довести субєкти владних повноважень, які є відповідачами, оскільки саме з встановленням цих обставин повязана правомірність прийнятих рішень.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати відшкодування не слід.

Керуючись ст.ст. 17-19, 35, 71, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2015 року.

Суддя Клименко О.М.