Справа № 820/10809/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 грудня 2015 р. № 820/10809/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" до Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Дергачівської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області № від 13.10.2015 року на загальну суму 28865 грн. (23092 грн. основний платіж + 5773 грн. штрафні санкції) та № від 13.10.2015 року на 15318 грн. суми завищення від'ємного значення ПДВ .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки від 21.09.2015 року № 130/20-11-22-02/21198294, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та помилковими, оскільки судження податкового органу про порушення вимог податкового законодавства Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" виходять виключно з мотивів наявності у відношенні його контрагента - ПП "Орім" податкової інформації іншого контролюючого органу, яка свідчить, що контрагент позивача здійснював діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. Вважав, що позиція відповідача спростовується наявністю первинної документації щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - ОСОБА_2 до суду надійшли письмові заперечення, в яких представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено, що не можливо підтвердити реальність вчиненого правочину між позивачем та його контрагентом, в даному випадку відсутній об'єкт оподаткування, що призвело до зайвого включення позивачем сум до податкового кредиту за перевіряємий період.

Представник позивача ОСОБА_1, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації, набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 21198294 ( а.с.8-9), перебуває на обліку в Дергачівській об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, є платником податку на додану вартість, що не заперечується сторонами по справі.

Основним видом діяльності позивача є виробництво алкогольних напоїв, оптова та роздрібна торгівля алкогольними напоями ( а.с.12).

Фахівцем Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" ( 21198294) з питань документального підтвердження господарських відносин з ПП "Орім" ( 39355541) за період жовтень, листопад 2014 року та постачальниками товарів, реалізованих ПП "Орім" в жовтні, листопаді 2014 року, їх реальності, повноти відображення в податковому обліку з податку на додану вартість.

За результатами перевірки складений акт від 21.09.2015 року № 130/20-11-22-02/21198294 ( а.с.10-26), за висновками якого встановлено порушення, а саме: відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 198 ПК України - не підтверджено реальність здійснення господарських відносин позивача з ПП "Орім" за перевіряємий період, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій; п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України - встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 38410 грн., в т.ч. за жовтень 2014 року на суму 23091,67 грн., за листопад 2014 року на суму 15318,33 грн., в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 38410 грн.

За результатами висновків, викладених в акті перевірки, контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 13.10.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 28865,00 грн., з яких за основним платежем - 23092 грн., за штрафними ( фінансовими) санкціями - 5773 грн., та №, яким позивачу було зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 15318 грн. ( а.с.28-29).

Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та, як наслідок, прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень - рішень, стала податкова інформація ДПІ у Києво - Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 18.03.2015 року № 170/10-13-22-05/39355541 відносно контрагента позивача, в якій зазначається, що на ПП "Орім" відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що ставить під сумнів можливість даним підприємством здійснювати господарську діяльність та дозволяє зробити висновок про здійснення таким суб'єктом господарювання діяльності, спрямованої на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

При цьому суд зазначає, що в ході проведення перевірки, податковим органом було досліджено первинні документи позивача: договір, укладений між ТОВ "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" та ПП "Орім" , про надання маркетингових послуг від 01.10.2014 року №450 з додатками до нього , акти здачі - прийняття робіт ( наданих послуг), акти звірки, податкові накладні, платіжні доручення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, викладених в акті перевірки від 21.09.2015 року № 130/20-11-22-02/21198294, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (замовник) та ПП "Орім" (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг від 01.10.2014 року №450 (а.с.30-33) з додатками до нього (а.с.34-35). Згідно п.1.1 договору про надання маркетингових послуг визначено, що виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти належно надані виконавцем послуги та сплатити за них на умовах та в порядку визначену у договорі. Також п.1.2 зазначеного договору передбачено, що перелік та види послуг, які виконавець зобов'язується надати замовнику, а також термін (період виконання) їх буде вказаний в додатках до цього договору, які є невід'ємною частиною.

Відповідно до додатку до договору про надання послуг від 01.10.2014 року визначено, що виконавець зобов'язується надати послуги, а саме:

- проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (закриті питання);

- визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі;

- визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні;

- визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні.

Згідно додатку до договору про надання послуг від 01.11.2014 року визначено, що виконавець зобов'язується надати послуги, а саме:

- обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту;

- визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі;

- визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні;

- визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні.

Позивачем до матеріалів справи надано: платіжні доручення (а.с. 101-104), податкові накладні від 31.10.2014 № 169, від 30.11.2014 № 749 (а.с.99 - 100), акти здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 30.11.2014 № 005032, від 31.10.2014 № 002033 ( а.с. 42-43), в яких зазначено про надання маркетингових послуг за період жовтень, листопад 2014 року, а саме: проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (закриті питання); визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні; обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту; визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні.

Згідно з п.п.14.1.108 п. 14.1 ст.14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що в актах здачі - прийняття послуг, які підписані замовником ( позивачем) та виконавцем ( ПП "Орім"), не зазначено адресу, за якою проводилося дослідження, не вказано кількість опитуваних осіб, не визначено кількісні та вартісні показники здійснення маркетингових досліджень, а також не вказано повний зміст наданих послуг.

Отже, надані позивачем до справи акти здачі - прийняття послуг не відповідають вимогам до первинних документів, визначених ч.2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в частині змісту та обсягу господарських операцій, тобто не є належним доказам реальності господарської операції.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтування розрахунку вартості маркетингових послуг, виходячи з одиниці виміру та періоду, зазначених у додатках до договору про надання маркетингових послуг від 01.10.2014 року №450.

Щодо звітів про надання маркетингових послуг ПП "Орім" ( а.с.44-98), а саме: визначення обсягів продажу продукції та її залишків ТМ " LEDOFF" в торгівельних точках сеті ТОВ "АТБ-Маркет", проведення опитування споживачів горілки у м. Дніпропетровську за період з 14 по 20 жовтня 2014 року, в частині визначення найбільш популярних торгівельних марок з боку надійності, звичайності, співвідношенні ціни-якості, доступності, визначення популярності торгівельних точок, популярності об'єму тари, в якій споживачі купують грілку, частоти придбання даного товару, мотивації, критеріїв та принципів вибору тої чи іншої торгівельної марки, визначення повноти асортименту продажу горілки, суд зазначає, що в них фактично відсутні висновки та рекомендації замовнику за результатами проведених досліджень.

Таким чином, зазначені звіти також не є належними доказами отримання позивачем маркетингових послуг.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів реального виконання результатів отриманих послуг у господарській діяльності, а саме первинних документів на підтвердження використання позивачем наданих маркетингових послуг (зокрема, актів списання запасів, доказів здійснення переобладнання виробництва для збільшення обсягів виробництва тощо), тобто не надано доказів на підтвердження впливу на господарську діяльність підприємства маркетингових послуг, придбаних у ПП "Орім".

Суд не бере до уваги доводи та розрахунки позивача з приводу збільшення надходжень від реалізації продукції в результаті наданих ПП "Орім" послуг з маркетингових досліджень, оскільки позивач проводить порівняльний аналіз виручки за період вересень 2014 р. - січень 2015 р., зазначивши про збільшення виручки у грудні 2014 р. - січні 2015р. Проте суд зазначає, що збільшення попиту на алкогольні напої у грудні - січні є щорічним об'єктивним явищем, яке пов'язане з новорічними та різдвяними святами у цей період.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України ( в редакції, чинній на час укладення правочину між позивачем та його контрагентом) витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Відповідно до п. 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 185.1 ст. 185 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Згідно із п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на час формування позивачем податкового кредиту перевіряємого періоду) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час формування позивачем податкового кредиту перевіряємого періоду) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою подальшого їх використання у господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність висновків відповідача щодо порушення ТОВ "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" вимог податкового законодавства, а саме безпідставного включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, витрачених на придбання у ПП "Орім" маркетингових послуг, оскільки позивачем не надані документи, які б підтверджували реальне виконання послуг, факт надання послуг, мету та сенс таких послуг, а також їх вплив на господарську діяльність підприємства позивача.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відповідність прийнятих відповідачем податкових повідомлень - рішень від 13.10.2015 року № НОМЕР_1 та № вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування податкових повідомлень - рішень від 13.10.2015 року № НОМЕР_1 та № є необґрунтованими, отже, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати з відповідача не присуджуються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" до Дергачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25.12.2015 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.