Справа № 2а-5749/09/1370
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/3150/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом Приватного підприємства «Аутпост-1» до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова про скасування рішення про застосування фінансових санкцій в розмірі 82530,04 грн., скасування вимоги про сплату боргу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «Аутпост-1» звернулося до суду з адміністративним позовом про скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова №76 від 18 лютого 2008 року про застосування фінансових санкцій в розмірі 82530,04 грн. та вимоги про сплату боргу № Ю-262 від 8 лютого 2008 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасоване рішення Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова № 76 від 18 лютого 2008 року про застосування фінансових санкцій до ПП «Аутпост-1» в частині застосування штрафних санкцій в розмірі 37368 грн. 40 коп. Визнана незаконною та скасована вимога про сплату боргу № Ю-262 від 8 лютого 2008 року Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова в частині вимоги про оплату 73714 грн. 14 коп.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року залишено без змін.

Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова не погодилось з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року і звернулося до суду з касаційною скаргою, в який просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах статті 220 КАС України, прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

Приватне підприємство «Аутпост-1» з 2006 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та є платником єдиного податку зі ставкою оподаткування 10%. В період з 17 січня 2008 року по 8 лютого 2008 року відповідачем була проведена перевірка правильності обчислення, повноти нарахування сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 2 травня 2006 року по 8 лютого 2008 року ПП «Аутпост-1». За результатами вказаної перевірки складено Акт № 16 від 8 лютого 2008 року, в якому зазначено, що підприємством не було здійснено нарахування страхових внесків (32,2%, з 1 січня 2006 року 31,8%) на фонд оплати праці за перiод з 2 травня 2006 року по 8 лютого 2008 року року на загальну суму 145164 грн. 31 коп., відповідачем донараховано позивачу cтpaxoвi внески в cумi 145164 грн. 31 коп. в т.ч.:- на заробітну плату штатних працівників - 71 450,17 грн.,- на винагороди за цивільно-правовими договорами про надання послуг працiвників, якi не перебувають в штатi підприємства - 71 331,94 грн.,- здiйснено донарахування страхових внесків в сумі 2382,20 грн. за ставками (з січня 2006 року 1-5%, з 1 січня 2007 року- 0,5-5%) iз винагород за цивiльно - правовоми договорами про надання послуг працiвникiв, якi не перебувають в штатi підприємства.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що стpaxoвi внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення вiд їх сплати, а отже обов'язок сплачувати cтpaxoвi внески на загальнообов'язкове державне пенсiйне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України, на підставі наступного.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (стаття 5). Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці правовідносини лише у випадках, передбачених зазначеним Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим нормативно-правовим актом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, на яких поширюється його дія; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення, сплати цих внесків і стягнення заборгованості за ними.

Пунктом 1 статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно з пунктом 1 статті 14 зазначеного вище Закону, страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини першої статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини другої статті 17 цього ж нормативно-правового акта нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.

Статтею 18 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV встановлено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлено Законом України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР, яким, як і Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, не передбачено такої пільги, як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Таким чином, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати. Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які працюють у суб'єктів підприємницької діяльності - платників єдиного податку, не залежить від статусу платника податку.

На підставі викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем, всупереч вищевказаним нормам, здійснено донарахування страхових внесків (32,2%, з січня 2006 року 31,8%) за перiод з 2 травня 2006 року по 8 лютого 2008 року на винагороди за цивільно-правовими договорами про надання послуг фізичними особами, якi не перебувають в штатi підприємства в розмірі 71 331,94 грн., також безпідставно здiйснено донарахування страхових внесків в сумі 2382,20 грн. за ставками (з 1 січня 2006 року 1-5%, з 1 січня 2007 року- 0,5-5%) iз винагород за цивiльно - правовими договорами про надання послуг фізичних осіб, якi не перебувають в штатi підприємства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року ґрунтуються на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 КАС України, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець