Справа № 800/130/15
Суддя: Маринченко В.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Маринченка В.Л.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
при секретарях судового засідання Ключник А.Ю., Шатило Р.П., за участю: позивачів - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третьої особи - ОСОБА_11, представників: позивачів - ОСОБА_10, ОСОБА_12, Президента України - Гуцала Д.С., Верховної Ради України - Долгова Ю.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_10 до Президента України, треті особи: ОСОБА_20, ОСОБА_11, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_19 та ОСОБА_10 в порядку статті 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) подали до Вищого адміністративного суду України позов, у якому з урахуванням уточнення вимог просили:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, що полягає у незастосуванні (неналежній організації) у передбачений законом спосіб оборони України шляхом прийняття передбаченого пунктом 19 статті 106 Конституції України, частиною першою статті 4 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-XII) рішення про застосування (використання) Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подання цього рішення (Указу) Верховній Раді України на схвалення, а також шляхом внесення до Верховної Ради України передбаченого пунктом 19 статті 106 Конституції України, частиною першою статті 4 Закону № 1932-ХІІ подання про оголошення стану війни;

- визнати протиправною бездіяльність Президента України, що полягає у незастосуванні (неналежній організації) у передбачений законом спосіб оборони України, легалізації введених у зв'язку з анексією Криму, збройного конфлікту (війною) на Сході України обмежень прав людини відповідно до статті 64 Конституції України шляхом прийняття передбаченого пунктом 20 статті 106 Конституції , частиною першою статті 4 Закону № 1932-ХІІ рішення (Указу) про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та подання цього рішення Верховній Раді України на затвердження;

- зобов'язати Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та невідкладно прийняти передбачене пунктом 19 статті 106 Конституції України, частиною першою статті 4 Закону № 1932-ХІІ рішення про застосування (використання) Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, і подати це рішення (Указ) Верховній Раді України на схвалення, невідкладно внести до Верховної Ради України передбачене пунктом 19 статті 106 Конституції України, частиною першою статті 4 Закону № 1932-ХІІ подання про оголошення стану війни;

- зобов'язати Президента України застосувати (організувати) у передбачений законом спосіб оборону України та здійснити легалізацію обмежень прав людини, введених у зв'язку з анексією Криму та збройним конфліктом (війною) на Сході України, відповідно до статті 64 Конституції України шляхом невідкладного прийняття передбаченого пунктом 20 статті 106 Конституції України , частиною першою статті 4 Закону № 1932-ХІІ рішення про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях і подати це рішення (Указ) Верховній Раді України на затвердження.

Вищий адміністративний суд України постановою від 27 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовив.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_19 та ОСОБА_10, посилаючись на порушення Вищим адміністративним судом України норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 27 серпня 2015 року та прийняти нову - про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, представників позивачів та відповідачів, перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, а постанова Вищого адміністративного суду України - скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_19 та ОСОБА_10, звертаючись в порядку статті 171-1 КАС до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, вказали на невиконання Президентом України обов'язків, визначених пунктом 19 статті 106 Конституції України та статтею 4 Закону № 1932-XII. На їхню думку, така протиправна бездіяльність порушує права і охоронювані законом інтереси внутрішньо переміщених осіб, які внаслідок невведення правового режиму воєнного стану при вимушеному виїзді з окупованих територій України та неконтрольованих нею територій були позбавлені державних гарантій захисту у вигляді евакуації та розміщення на проживання з боку держави. При цьому зазначали, що внаслідок неналежної організації оборони вони протиправно позбавлені майна, яке залишилося на тимчасово окупованій території, не можуть отримувати соціальні виплати і таке інше.

Вищий адміністративний суд України, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачі не навели, а суд не встановив обставин, які б свідчили про порушення їх прав, свобод та законних інтересів Президентом України.

Проте, як видно зі змісту судового рішення, яке переглядається, воно не містить аналізу та оцінки доводів позивачів щодо порушення їх прав, викладених у позовній заяві та в поясненнях під час судового засідання, а відтак висновки суду з цих питань є передчасними.

Суд також не з'ясовував питання стосовно того, чи мала місце бездіяльність з боку відповідача, чи вживалися ним заходи, спрямовані на захист прав свобод та інтересів позивачів, чи зверталися безпосередньо позивачі до Президента України для уточнення цих питань. Суд не з'ясував, наскільки публічними могли бути заходи, пов'язані з вирішенням питань, порушених у позовній заяві.

Посилаючись, в числі іншого, на дискреційність повноважень Президента України в питаннях, урегульованих пунктами 19, 20 статті 106 Конституції України , як на одну з підстав відмови у позові, суди не розкрили у рішенні, в чому полягає сутність дискреції та як вона узгоджується з конституційним принципом розподілу влади і положенням про судовий захист прав, свобод та інтересів особи.

Згідно з частиною третьою статті 159 КАС обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що Вищий адміністративний суд України як суд першої інстанції відповідно до вимог статті 11 КАС не вжив усіх заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі під час вирішення спору.

Верховний Суд України, який відповідно до статті 235 КАС переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом, позбавлений можливості установити необхідні обставини у цій справі та усунути допущені порушення, а тому після скасування постановлених у справі судових рішень справа має бути передана на новий судовий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

Заяву ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Постанову Вищого адміністративного суду України від 27 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий В.Л. Маринченко
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.А. Коротких О.Б. Прокопенко
І.Л. Самсін О.О. Терлецький