Справа № 804/17823/14
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.
при секретарі Ломідзе Д.Г.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» до Дніпропетровської митниці Міндоходів про скасування рішення та картки відмови, -
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити із викладених у позові підстав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом також встановлено, що відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України, посадовою особою Дніпропетровської митниці здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, за результатами якого встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме:
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 53 Митного кодексу України, під час консультацій декларанта зобовязано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; надати достовірні дані, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
За змістом оскаржуваного Рішення №110100000/2014/200163/1 від 03.10.2014 р., Дніпропетровською митницею у відповідності до п.п. 2 п. 6 ст. 54 Митного кодексу України було відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю за основним методом (за ціною договору) у звязку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 МУ України. При визначені митної вартості товару у звязку з неможливістю застосування основного методу (метод 1) митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості 2 а) - за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст.59 МКУ). Визначена митна вартість товару ґрунтується на інформації щодо вартості оцінюваних товарів за МД від 04.07.2014 року №110100000/2014/217321 та становить 1,64 дол. США/кг.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість доводів відповідача і винесених на їх підставі спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини, є Митний кодекс України (далі - МКУ).
Відповідно до ст. 49 цього Кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МКУ). За приписами статті 52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього кодексу та цією главою.
Положеннями ст. 54 МКУ визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ст.58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень ч.9 цієї статті;
4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5 і 6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо наведені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. (ч.3 ст.53 МК України).
На підставі досліджених судом в ході розгляду справи документів суд доходить до висновку, що надані позивачем для митного оформлення документи: митна декларація від 02.10.2014 р. № 110100000/2014/226951 та додаткові документи, подані в ході консультацій 02.10.2014 року містять розбіжності, та не підтверджують правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору.
Оскільки, позивач відмовився від надання до митного органу інших додаткових документів, товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобовязання на підставі МД № 110100000/2014/227002 від 03.10.2014 р. (а.с. 23-25).
Згідно з ч.1 ст. 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до пункту другого частини шостої статті 54 МКУ, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відносно визначення митної вартості товарів за методом 2-а (стаття 59 Митного кодексу України, за ціною договору щодо ідентичних товарів), слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Неможливість застосування першого методу обумовлена ненаданням Позивачем затребуваних митницею додаткових документів, наявністю розбіжностей в наданих документах, ненаданням Позивачем обґрунтувань таких розбіжностей, а також неможливістю обрахування всіх складових митної вартості.
Посадовою особою Дніпропетровської митниці Міндоходів було послідовно перейдено до другорядних методів визначення митної вартості.
Відповідно до ст. 59 МКУ, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник.
Як вбачається з оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200163/1 від 03.10.2014 р., митну вартість товару, що імпортується було скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (метод 2 (а)) із застосуванням вартості, визначеною митним органом за заявленою декларантом МД № 110100000/2014/217321 від 04.07.2014 р., з урахуванням регіону походження, умов одного і того ж контракту № GDP/2012 від 12.01.2012 р., у наближений до митного оформлення час.
Відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов'язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст. 307 Митного кодексу України.
Відповідно до ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
Згідно матеріалів справи, ТОВ «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» випустило товар у вільний обіг за МД №110100000/2014/227002 від 03.10.2014 р.
Таким чином, Рішення про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200163/1 від 03.10.2014 р., прийнято митницею відповідно до норм чинного законодавства.
Суд також зазначає, що з наданих позивачем 03.10.2014 р. в ході консультацій додаткових пояснень та документів не вбачається, що розбіжності встановлені при митному оформленні МД №110100000/2014/226951 від 02.10.2014 р., були усунені та підтверджують заявлену митну вартість товару на рівні 1,486 дол. США/кг.
Відповідно до п. 15.1 Договору № GDP/2012 від 12.01.2012 р., всі ОСОБА_4 та Поправки являються невідємною частиною Договору. Всі Поправки та майбутні Доповнення до Договору набувають законної сили тільки тоді, коли вони оформлені в письмовому вигляді та підписані належним чином уповноваженими особами, які представляють обидві сторони.
З наданих позивачем до митного органу та до суду копії Договору № GDP/2012 від 12.01.2012 р. (а.с. 59-69) вбачається, що вказаний договір з боку «Продавця» Компанії «ОСОБА_5 єнд Маркетинг Компані Би Ви» підписано уповноваженими особами директорами ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Тобто, виходячи з положень п. 15.1 Договору №GDP/2012 від 12.01.2012 р., право на підписання будь яких ОСОБА_4 та Поправок до Договору мають саме ці уповноважені особи.
Між тим, з ОСОБА_4 № 1 від 10.01.2013 р., № 2 від 14.03.2014 р., № 3 від 02.07.2014 р., № 4 від 17.09.2014 р., № 20 від 15.09.2014 р. до Договору №GDP/2012 від 12.01.2012 р. вбачається, що вони підписані іншими особами і без зазначення посади особи, яка підписала Доповнення (а.с. 48-58).
Так, ОСОБА_4 № 4 від 17.09.2014 року до Договору, яким сторони нібито узгодили зміни до п. 4 Договору №GDP/2012 від 12.01.2012 р. щодо реквізитів «Покупця», також підписаний особою, статус якої невідомий (а.с. 49-50), що ставить під сумнів легітимність вказаного ОСОБА_4.
Крім того, суд зазначає, що за наявності у позивача ОСОБА_4 № 4 від 17.09.2014 року до Договору №GDP/2012 від 12.01.2012 р., не зрозуміло у звязку із чим при первинному декларуванні 02.10.2014 р. та при наявності банківського документу від 18.09.2014 року про сплату коштів за поставлений товар (а.с. 29), позивачем було подано ОСОБА_4 №2 від 14.03.2014 р., який також стосувався змін реквізитів сторін.
До того ж, наявність у позивача ОСОБА_4 № 4 від 17.09.2014 року до Договору №GDP/2012 від 12.01.2012 р. не позбавляло його можливості внести відповідні відомості до облікової картки обліку особи, яка здійснює операції з товарами, поданої до митного органу 02.10.2014 року.
Варто звернути увагу, що комерційні (митні) інвойси є попереднім документом, тому не може бути підставою для сплати вартості товару по рахунку фактури (а.с. 44,46). Дана операція не відповідає прийнятій загальносвітовій практиці.
У Рішенні про коригування митної вартості товарів №110100000/2014/200163/1 від 03.10.2014 р. зазначено, що відповідно до п.1 ст.53 МКУ одночасно з митною декларацією декларант подає документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Серед документів, що підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
За умовами поставки FCA вартість транспортування не включена у вартість товару.
Відповідно до положень частини десятої статті 58 Кодексу, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додаються складові митної вартості витрати на навантаження, вивантаження, транспортування оцінюваних товарів, витрати на страхування цих товарів.
Відповідно до положень частини одинадцятої статті 58 Кодексу, витрати на транспортування після ввезення на митну територію України не включаються до митної вартості товару за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.
Позивачем до митного органу надано наступні документи, що підтверджують транспортні витрати:
1). Рахунок за транспортні послуги по маршруту м.Плоцьк м/п Ягодин - м.Дніпропетровськ №284 та №285 від 29.09.2014 виписані від імені ОСОБА_3 (Перевізник) на суму 16 000,00 грн.(а.с. 30-31).
2). Рахунок за транспортно-експедиційні послуги по маршруту м.Плоцьк - м.Дніпропетровськ №СФ-0000612 та №СФ-0000613 від 29.09.2014 виписані ТОВ «Гранд Лоджистік Кампані» (Експедитор) на суму 18 500,00 грн. (а.с. 109-110) та рахунки з ідентичними номерами та датами, але вже з іншою сумою - 17 500,00 грн. (а.с. 32-33).
Дана довідка у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №ХІУ не є первинним документом, тому не може ідентифікувати господарську операцію.
Також варто звернути увагу, що розмежування транспортних витрат до та після кордону здійснено лише у довідці, яка виписана Експедитором, який не має повноважень щодо такого розмежування. Крім того, Перевізником не підтверджена вартість перевезення до митного кордону України.
Позивачем у декларації митної вартості зазначені витрати на транспортування до України у сумі 7600,00 грн. (3800,00 гр. по одному товару). Тобто, Позивач визначив суму транспортних витрат лише на підставі Довідки №2909-3 та №2909-4 від 29.09.2014.
Таким чином, витрати на перевезення до митного кордону документально не підтверджені.
Суд також зазначає, що відповідно до положень статті 9 Закону України №1955-IV від 01.07.2004 «Про транспортно-експедиційну діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (ст.58 Кодексу), Податкового кодексу України (п.190.1 ст.190) є обовязковою для включення до бази оподаткування таких товарів.
Різниця між рахунком від перевізника та рахунком експедитора складає 2 500,00 грн. (1 500,00 грн. за виправленим рахунком), тобто - це експедиторська винагорода.
Відповідно до Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 р. N 65, собівартість перевезень (робіт,послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.
У підпункті 8 пункту 29 Методичних рекомендацій зазначено, що до собівартості перевезень включаються також витрати, пов'язані з реалізацією перевезень (робіт, послуг), зокрема, оплата послуг транспортно - експедиторських, страхових та посередницьких організацій (включаючи комісійну винагороду).
Враховуючи викладене, плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частиною загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої статті 58 Митного кодексу України), Податкового кодексу України (п. 190.1 ст. 190) є обов'язковою для включення до бази оподаткування таких товарів.
У рахунках №СФ-0000612 та №СФ-0000613 від 29.09.2014 р. вартість організації перевезення вантажів за маршрутом м. Плоцьк м. Дніпропетровськ у розмірі 18 500,00 грн. зазначена у графах «Ціна без ПДВ та «Сума без ПДВ».
Однак, послуги експедитора є об'єктом оподаткування ПДВ, якщо їх місце постачання розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що визначено пп. «б» п. 185.1 ст.185 ПК України. Згідно пп. «ж» п. 186.3 ст. 186 ПК України, місцем постачання транспортно-експедиторських послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб'єкт господарювання. Отже, якщо зазначені послуги надаються клієнту, який є резидентом України (Позивач), то такі послуги є об'єктом оподаткування.
Правова позиція щодо необхідності включення до митної вартості товарів витрат на оплату транспортно-експедиційних послуг відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України (постанова ВАСУ від 01.07.2009 р.).
Виявлені суттєві розбіжності свідчать про те, що заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а використані декларантом відомості не підтверджені документально (документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності).
Таким чином, наявність в товаросупровідних документах розбіжностей, не дає можливості достовірно обрахувати всі складові митної вартості заявленого до митного оформлення товару з урахуванням характеру продажу оцінюваного товару.
Відповідно до ст. 256 МКУ, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 264 МКУ, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Згідно з ч. 1 ст. 54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом.
Митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. З цією метою вони можуть витребувати додаткові документи для перевірки правильності вказаної митної вартості товару у разі наявності підстав для сумніву, що вона визначена вірно.
Отже, митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання повинен надати лише належні документи, оскільки надання неналежних документів не може вважатись виконанням вимог митного органу щодо підтвердження митної вартості товару.
Оскільки Позивачем не надані документи, запитувані митницею, які у розумінні вимог Митного кодексу України є належними, а у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої митної вартості товару, Відповідач правомірно застосував другорядний метод (2-а) визначення митної вартості.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).
Згідно зі ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Оскільки, в ході розгляду справи відповідачем були надані докази правомірності прийняття оскаржуваних рішень, у задоволенні позову слід відмовити.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ПОЛІМЕР ЛТД» до Дніпропетровської митниці Міндоходів про скасування рішення та картки відмови відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_8