Справа № 826/15786/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2015 року № 826/15786/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
провизнання дій протиправними, стягнення заробітної плати,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату за травень, червень, липень, серпень, вересень 2013 р. у загальному розмірі 4825,00 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.10.2015 р. позовні вимоги про визнання дій щодо виплати щомісячної премії протягом травня, червня, липня, серпня, вересня 2013 року у неналежному розмірі протиправними, залишено без розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що всупереч п. 3 наказу Міністерства юстиції України від 01.08.2011 р. № 1929/5 «Про затвердження положення про преміювання працівників центрального апарату Міністерства юстиції» йому не було виплачено належні грошові кошти.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки періодичність відсутності позивача на робочому місці для вирішення власних інтересів в судах є результатом низької, у порівнянні з іншими працівниками, продуктивності праці, що зумовило, в свою чергу, встановлення відповідної грошової винагороди.

Сторони у судовому засіданні 30.10.2015 р. заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, з огляду на що та, відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Протягом спірного періоду (травень-вересень 2013 року) ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста Управління внутрішнього аудиту Міністерства юстиції України.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача йому не здійснено виплату належної йому заробітної плати з урахуванням премії у загальному розмірі 4825,00 гривень, у зв'язку із чим, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначено Законом України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР (надалі - Закон N 108/95-ВР).

За визначенням ст. 1 названого Закону заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII (надалі - Закон N 3723-XII) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Таким чином, заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати. До основної заробітної плати належить посадовий оклад, а до додаткової заробітної плати належить премії, доплати з ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інші надбавки відповідно до норм чинного законодавства.

Підпунктом 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам державних органів здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також починаючи з 01.01.2007 - у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менше як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Наказом Міністерства юстиції України від 01.08.2011 № 1929/5 затверджено Положення про преміювання працівників центрального апарату Міністерства юстиції України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Положення про преміювання).

Відповідно до п. 1.3 вказаного Положення преміювання керівників та спеціалістів здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи за підсумками роботи місяць (рік) без обмеження індивідуального розміру премії.

Пунктом 2.1 цього ж Положення визначено, що Фонд преміювання утворюється не менш як у розмірі 10 відсотків окладів та економії фонду оплати праці.

Для вирішення усіх питань щодо преміювання у Міністерстві утворюється Комісія.

Пунктом 3.1 Положення про преміювання визначено показники, які повинні враховуватися для визначення розміру щомісячної премії:

- ефективність і ініціативність у роботі та виконанні завдань, визначених Положенням про Міністерство юстиції України, положеннями про структурні підрозділи та робочими планами;

- своєчасне і якісне виконання доручень керівництв Міністерства, керівника структурного підрозділу;

- кількість повернутих на доопрацювання документів Міністром юстиції, першим заступником Міністра та заступником Міністра - керівником апарату, керівником структурного підрозділу;

- порушення трудової дисципліни, в тому числі запізнення на роботу;

- кількість, якість та складність підготовлених документів (при розгляді звернень, опрацюванні нормативно-правових актів, листуванні з організаціями, складанні звітності);

- порушення терміну виконання, встановленого Міністром юстиції, першим заступником Міністра, заступником Міністра - керівником апарату, керівником структурного підрозділу;

- виконання роботи тимчасово відсутніх працівників (внаслідок тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці та ін.);

- ефективність використання коштів згідно із помісячним планом асигнувань за бюджетними програмами, головним розпорядником яких визначено Міністерство юстиції України.

Отже, відсоток преміювання працівників, встановлений Комісією є рекомендаційним та таким, який визначає розміри преміювання, виходячи із результатів роботи за підсумками певного періоду. При цьому вищенаведеними положеннями чітко передбачено, що до повноважень керівників відповідних органів належить право визначати розмір додаткової заробітної плати у вигляді премії, яка може бути зменшена або збільшена за основними результатами діяльності працівника залежно від їх особистого вкладу в роботу.

Як вбачається з пояснень представника відповідача, протягом травня-вересня 2013 року позивачу було зменшено розмір премії на підставі п. 3.1 Положення про преміювання у зв'язку із тим, що за 5 місяців 2013 р. позивач 49 робочих днів був відсутній (28 днів - основна та додаткова відпустка, 2 дні - відпустка без збереження заробітної плат та 19 днів - неповний робочий день для вирішення власних інтересів у судах). При цьому, як зазначив представник відповідача, жодного дня позивач не перебував у відрядженні.

Вказаний факт, на думку відповідача, свідчить про неоднакову завантаженість працівників Управління, що також вплинуло на розподіл коштів, передбачених на преміювання працівників Управління.

Вищевказані обставини було встановлено судовим рішенням по справі № 826/16299/13-а від 11.11.2013 р., яке набрало законної сили.

Разом з тим, суд враховує, що питання доведення до відома позивача Положення про преміювання вже було предметом розгляду під час розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва справи № 826/1708/13-а. Так, судом у вказаній справі встановлено, що чинним законодавством визначено право керівників самостійно визначати розмір додаткової заробітної плати у вигляді премії, яка може бути зменшена або збільшена за основними результатами діяльності працівника. Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2013 р. по справі № 826/1708/13-а залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.03.2013 р. Рішення набрало законної сили, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, право керівника структурного підрозділу встановлювати надбавку за виконання особливо важливої роботи передбачено пп. 1 «в» п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що керівникам відповідних органів у межах затвердженого фонду оплати праці надано право, а не визначено обов'язок установлювати надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи керівникам структурних підрозділів, їх заступникам, спеціалістам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки (винагороди) за вислугу років.

Як вбачається з пояснень відповідача, надбавка за виконання особливо важливої роботи у розмірі 20 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років з січня 2012 була встановлена позивачу п. 2 наказу Міністерства юстиції України від 23.01.2013 р. № 70/к «Про призначення ОСОБА_1».

Абзацом 5 пп. 1 «в» п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» визначено, що у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або її розмір зменшується.

Відповідно до п. 2.7 Загального порядку проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань, затвердженого наказом Головного управління державної служби України від 31.10.2003 № 122 «Про затвердження Загального порядку проведення щорічної оцінки виконання державними службовцями покладених на них обов'язків і завдань», у Міністерстві юстиції було проведено щорічну оцінку виконання державними службовцями, зокрема, позивачем, покладених на них обов'язків і завдань.

За результатами оцінювання ОСОБА_1 керівником була виставлена підсумкова оцінка - «задовільно».

Згідно з пунктом 2.8 цього ж Порядку підсумкова оцінка «задовільно» виставляється у випадках коли державний службовець досяг певних результатів, володіє певним обсягом навичок, необхідних для виконання посадових обов'язків, і повинен спрямовувати свою діяльність на ті складові, які примушують керівника часом вносити корективи в результати роботи.

Результати щорічної оцінки повинні враховуватися при атестації державних службовців, розгляді питань просування по службі, присвоєнні чергового рангу, установленні передбачених законодавством грошової винагороди, надбавок, премій або змін їх розміру, при вирішенні питання щодо продовження терміну перебування на державній службі, формуванні кадрового резерву та інших питань проходження державної служби (п. 3.1 Порядку).

Враховуючи викладене колишній начальник Управління внутрішнього аудиту ОСОБА_3 звернувся 05.02.2013 із поданням № 18-48/58 до заступника Міністра - керівника апарату із пропозицією зняти надбавку позивачу за виконання особливо важливої роботи в розмірі 20 відсотків.

Відповідно до зазначеного подання за результатами роботи ОСОБА_1 спостерігалося різке зниження якості виконання покладених на нього функціональних обов'язків та виконання доручень керівництва. Крім того, начальник Управління зауважив, що у порівнянні із іншими працівниками, які займають аналогічні посади, завантаження ОСОБА_1 значно менше.

Наказом Міністерства юстиції України «Про скасування надбавки за виконання особливо важливої роботи» від 14.03.2013 № 306/к позивачу було скасовано надбавку за виконання особливо важливої роботи, встановлену пунктом 2 наказу Міністерства юстиції України від 23.01.2012 № 70/к «Про призначення ОСОБА_1».

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/6763/13-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та скасування наказу від 14.03.2013 р. № 306/к та від 12.04.2013 № 416/к у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2013 р., відповідно набрало законної сили.

Слід зауважити, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 11.11.2013 р. по справі № 826/16299/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2014 р., за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів було відмовлено в задоволенні позову, зокрема, позовної вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з травня 2013 року по вересень 2013 року у належному розмірі перерахунок та виплату заробітної плати за період з травня 2013 року по вересень 2013 року у належному розмірі з урахуванням встановленої комісією з питань преміювання Міністерства юстиції України щомісячної премії у розмірі 100% за травень, червень, липень, серпень, вересень 2013 року; перерахунок та виплату заробітної плати за період з травня 2013 року по жовтень 2013 року у належному розмірі з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи у розмірі 45% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця та надбавки за вислугу років; компенсаційні виплати втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Судом по справі № 826/16299/13-а встановлено, що згідно розподілу коштів на преміювання за квітень-вересень 2013 року за квітень та липень 2013 року премія позивачу не виплачувалась у зв'язку із наявністю догани, за травень 2013 року ОСОБА_1 розподілено премію у розмірі 160,00 грн., за червень 2013 року - 151,00 грн., за серпень 2013 року - 40,00 грн., за вересень 2013 року - 86,00 грн.

Стосовно не виплати позивачу премії за квітень та липень 2013 року суд встановив, що відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 12 квітня 2013 року №416/к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1" та від 10 липня 2013 року №847/к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1" ОСОБА_1 двічі оголошено догану за невиконання доручення заступника Міністра-керівника апарату ОСОБА_4 та керівництва Управління внутрішнього аудиту, та за порушення прав етичної поведінки.

На спростовування неправомірності невиплати премії за квітень та липень 2013 року позивачем надано суду рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04.07.2014 р. справа № 367/7893/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, яким позов задоволено частково. Визнано факт поширення ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 недостовірної інформації, яка за своїм змістом та формою порочать честь, гідність та ділову репутацію, порушує особисті немайнові права, а саме:

-у доповідній записці від 03.06.2013 р. про те, що «ОСОБА_1 почав вести себе неадекватно, зухвало та агресивно; почав виганяти мене з кабінету та кричати, щоб я зайняла своє місце; продовжуючи кричати сказав, що я ніхто і буде роботи те, що йому хочеться; хотів спровокувати сварку і застосувати до мене фізичне насилля»;

- у доповідній записці від 14.06.2013 р. про те, що «ОСОБА_1 почав агресивно виривати газету; кричати на мене і виганяти з кабінету; погрожувати розправою (він мені щось зробить, що я ніхто)»; вживав нецензурні слова; штовхнув мене животом і вдарив по обличчю окулярами; постійно погрожує застосуванням до мене різних заходів впливу; агресивна та неадекватна поведінка».

Визнано недостовірною інформацію поширену ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1, а саме:

- у акті від 03.06.2013 р. про те, що «ОСОБА_1 почав вести себе неадекватно, зухвало та агресивно; почав виганяти ОСОБА_5 з кабінету та кричати, щоб вона зайняла своє місце; продовжуючи кричати сказав, що вона ніхто і буде робити те, що йому хочеться; намагався спровокувати сварку із ОСОБА_5»;

- у акті від 11.06.2013 р. про те, що «ОСОБА_1 почав зухвало та агресивно себе вести, погрожувати та намагався спровокувати сварку із ОСОБА_5; ОСОБА_1 вдарив ОСОБА_5 окулярами по обличчю». В іншій частині позовних вимог відмолено. Рішення набрало законної сили 01.09.2014 р.

Однак суд не може прийняти вказане вище судове рішення як належний доказ, що свідчить про протиправність невиплати позивачу премії за квітень та липень 2013 року, оскільки невиплата останньої здійснювалася на підставі наказів Міністерства юстиції України від 12 квітня 2013 року №416/к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1" та від 10 липня 2013 року №847/к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1", якими ОСОБА_1 двічі оголошено догану, водночас доказів, які б свідчили про їх оскарження чи скасування в установленому порядку позивачем суду не надано.

Отже, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про необґрунтованість нарахування та виплати йому премій у розмірі, нижчому ніж іншим працівникам, доказів того, що відповідач вийшов за межі реалізації права, наданого йому положеннями чинного законодавства в частині зменшення розміру премії.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати за травень, червень, липень, серпень, вересень 2013 р. у загальному розмірі 4 825,00 гривень є необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій, водночас вимоги позивача суд вважає необґрунтованими, а відтак вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 69 - 71, 160- 163, 167, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко