Справа № 2а/0470/2642/12
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2012-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/2642/12

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у місті Дніпропетровську у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровський автобусний завод»до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання протиправної вимоги та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2010 року товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автобусний завод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання протиправною вимоги

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Букіної Л.Є від 17.09.2010 було відмовлено у відкритті провадження в даній адміністративній справі.

13 жовтня 2010 року товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автобусний завод» було подано апеляційну скаргу відповідно ч1. ст. 188 кодексу адміністративного судочинства України через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

24 грудня 2010 року суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Панченко О.М. відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначив справу до розгляду на 07.06.2011.

07 червня 2011 року колегією суддів Панченко О.М., Католікян М.О., Коршун А.О. було скасовано ухвалу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Букіної Л.Є від 17 вересня 2010 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.12 адміністративна справа № 2а/0470/2642/12 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автобусний завод» до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання протиправною вимоги, та зобовязання вчинити певні дії, прийнята до провадження судді В.С. Парненко.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив вимоги діючого законодавства, у звязку з чим просив визнати протиправною вимогу ЗВДВС від 03.09.2010 р. вих. №3/03-14/17431 щодо зобов'язання надати весь автотранспорт, що належить ТОВ „ДАЗ" до Заводського ВДВС на 09:00 16.09.2010.

Позивачем 06.03.2012 подано клопотання про залучення третіх осіб, клопотання про забезпечення адміністративного позову та заяву про уточнення та доповнення позову в порядку ст.51, однак зазначені клопотання не приймаються судом до розгляду, оскільки вони були подані позивачем о 16 год. 06 хв. вже після закінчення розгляду справи, що підтверджується копією витягу реєстру вхідної кореспонденції по справі № 2а/0470/2642/12 (а.с. 37).

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні та заперечення на адміністративний позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на правомірність вчинених відповідачем дій та відповідність його рішень діючому законодавству.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме те, що адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На примусовому виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадженим про стягнення з ТОВ «ДАЗ» боргу на користь юридичних та фізичних осіб, держави.

Перше виконавче провадження відкрито 14.05.09, всі інші виконавчі документи надходили пізніше та приєднувались до зведеного виконавчого провадження.

Станом на теперішній час до складу зведеного виконавчого провадження входять 140 виконавчих проваджень про стягнення загальної заборгованості в сумі 1515998 грн. 10 коп., з них 64 виконавчих проваджень про стягнення заробітної плати в загальній сумі 384189 грн. 68 коп.

На виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти та майно боржника, проведений опис та реалізація частки майна.

25.05.09 в порядку ст.ст.5,50,55 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт усього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Цією постановою накладено арешт в тому числі й на рухоме майно боржника, до якого відноситься й автотранспорт.

З відповіді МРЕВ УДАЇ встановлено, що на імя боржника зареєстровано 11 одиниць автотранспорту.

Постановою державного виконавця від 06.07.09, винесеною в порядку ст.ст.5,6,42 ЗУ «Про виконавче провадження», оголошено розшук зазначеного майна.

17.09.09 один з автомобілів - ДЖЕК держ. реестраційий номер НОМЕР_1 - було затримано, проведено його опис, про що складено акт опису й арешту майна 17.09.09.

Постановою державного виконавця від 17.09.09 призначено експерта, проведена експертна оцінка. Вартість майна встановлена в розмірі 17406 грн.

В подальшому між ДП «Укррезерв» та Заводським ВДВС укладено договір №04116 від 24.06.10 щодо проведення аукціону з продажу зазначеного автомобіля.

Відповідно до протоколу №041 Іб-А-Іт-5 від 16.07.10, складеного ДП «Укррезерв». автомобіль реалізовано за 17600 грн.

На підставі зазначеного протоколу 30.08.10 складено акт про проведення аукціону по реалізації арештованого нерухомого майна. Грошові кошти розподілені постановою державного виконавця від 30.08.10 та скеровані на погашення заборгованості за виконавчим провадженням.

Відповідач зазначив, що про складання акту опису й арешту майна директору ТОВ «ДАЗ» ОСОБА_1 було відомо в день складання акту, а саме: 17.09.09, оскільки він був присутній при вилученні автомобіля державним виконавцем: Це також підтверджується листом ТОВ «ДАЗ» від 18.09.09.

08.09.2010 ТОВ «ДАЗ» отримано вимогу Заводського відділу ДВС від 03.09.2010 вих. №3/03-14/17431 щодо надання всього автотранспорту, що належить ТОВ „ДАЗ" до Заводського ВДВС на 09:00 16.09.2010.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У відповідності до статті 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, які можуть вчиняти виконавчі дії по виконанню рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу (ст.20 Закону).

Стаття 49 Закону передбачає, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження.

Якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, виконання вимог цієї статті забезпечується в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадженим про стягнення боргу на користь юридичних та фізичних осіб, держави з ТОВ «ДАЗ», яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Стасова, 79.

Посилання позивача на те, що постійно діючий орган та майно ТОВ «ДАЗ» не знаходяться за адресою Заводського ВДВС: вул. Спортивна, 19, м. Дніпродзержинськ, а мають іншу адресу, де відповідно до законодавства й повинні провадитись виконавчі дії, не береться судом до уваги, оскільки доказів оскарження позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про обєднання виконавчих проваджень у зведене позивачем не надано, отже суд вважає їх погодженими.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ст.55 Закону).

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, або до суду у 10-денний строк.

Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису й арешту майна боржника. Під час проведення опису й арешту майна боржника державний виконавець вправі оголосити заборону розпоряджатися ним, а у разі потреби - обмежити права користування майном або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису й арешту. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації провадиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п'ять днів після накладення арешту. Продукти та інші речі, що швидко псуються, вилучаються і передаються для продажу негайно після накладення арешту.

Цінні папери, ювелірні та інші побутові вироби із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінних каменів і перлів, а також лом і окремі частини таких виробів, виявлені при опису, на які накладено арешт, підлягають обов'язковому вилученню і негайно передаються на зберігання установам Національного банку України. Арешт на цінні папери накладається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державний виконавець зобов'язаний подбати про забезпечення умов реалізації майна боржника, які не ущімлюють його законних інтересів.

Стаття 56 Закону пердбачає право боржника на визначення першочерговості звернення стягнення на предмети (види майна). Так, під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Державний виконавець зобов'язаний задовольнити вимоги боржника, якщо вони не порушують інтересів стягувача і не ускладнюють виконання рішення.

Оцінка майна боржника відбуваєть у відповідності до ст. 57 Закону. Оцінка майна боржника провадиться державним виконавцем, якщо вартість майна не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ринковими цінами, які діють на день проведення оцінки, крім випадків, коли оцінка провадиться за регульованими цінами, а також у разі оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден.

Якщо оцінити окремі предмети складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника на реалізацію за оцінкою, проведеною державним виконавцем, останній запрошує суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для визначення вартості майна. Витрати на призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання несе сторона, яка оспорює оцінку майна, проведену державним виконавцем.

Для проведення оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських, річкових суден та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Державний виконавець про оцінку арештованого майна повідомляє сторони, які мають право оскаржити оцінку майна до суду в 10-денний строк з дня отримання повідомлення.

До суду не надані докази, які б підтверджували звернення позивача до суду щодо оскарження експертної оцінки майна, отже суд вважає, що позивач погодився з зазначеною оцінкою.

Згідно статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України, а іншого майна - Кабінетом Міністрів України.

Якщо передане торговельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. Державний виконавець переоцінює майно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі коли в місячний строк після переоцінки майно не буде продано, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна.

Якщо стягувач у 15-денний строк письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, арешт з майна знімається, воно повертається боржникові, а виконавчий документ у разі відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, повертається стягувачеві без виконання.

Якщо стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобов'язаний у 15-денний строк з дня повідомлення державного виконавця про виявлення бажання залишити за собою непродане майно, внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь, якщо вартість непроданого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. З перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій, стягується виконавчий збір, а залишок коштів повертається боржнику.

Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державним виконавцем складається акт. Постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Боржник має право визначити, в якій послідовності необхідно продавати майно. У разі коли від продажу частини майна буде виручено суму, достатню для задоволення вимог стягувача, сплати виконавчого збору, витрат на здійснення виконавчих дій, штрафу, подальший продаж арештованого майна припиняється. Вимоги боржника щодо черговості продажу майна не приймаються державним виконавцем, якщо внаслідок їх задоволення виникнуть перешкоди чи додаткові труднощі для виконання або подовжиться його строк.

Вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України (ст.6 Закону).

Державному виконавцю у встановлений ним строк повинні бути надані безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Стаття 88 Закону передбачає відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення цього Закону. Так, за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця громадянами чи посадовими особами, втрату або несвоєчасне відправлення виконавчого документа, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця роботи (знаходження), якщо ці дії не мають ознак злочину, а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця на винних осіб за постановою начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, накладається штраф від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.88 Закону).

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що законодавством України не передбачено такої форми вимоги як „в звязку зі здійсненням виконавчого провадження", а спосіб, в який ЗВДВС намагається провести виконавчі дії не передбачений законами України, оскільки у відповідності до абзацу 8 ч.3 ст.5 ЗУ„Про виконавче провадження" виконавці можуть використовувати автотранспорт боржника для перевезення майна лише за його згодою, посилаючись на наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням (ст. 4 Закону україни Про виконавче провадження).

Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених ст. 17 Закону України Про виконавче провадження; розяснює сторонам їх права і обовязки; проводить оцінку (переоцінку) майна в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна.

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження крім іншого має право:

- одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію;

- на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- використовувати за згодою власника приміщення, в тому числі, що є в комунальній власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспорт стягувача або боржника для перевезення майна;

- залучати до проведення виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб у встановленому порядку, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

- вимагати від матеріально відповідальних і службових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб відомості та пояснення по фактах невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи інших порушень вимог законодавства про виконавче провадження;

- у разі необхідності для проведення чи організації виконавчих дій залучати на платній основі, у тому числі за рахунок авансового внеску стягувача, суб'єктів господарювання, які у встановленому законом порядку одержали ліцензії на:

1) будівельну діяльність (вишукувальні та проектні роботи для будівництва, зведення несучих та огороджувальних конструкцій, будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж);

2) надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі);

3) операції у сфері поводження з небезпечними відходами;

4) надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян (крім випадків виконання судових рішень, ухвал про зміну органів управління та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності);

5) проведення землевпорядних та землеоціночних робіт;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Отже, перелік прав державного виконавця, зазначений в ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» не є вичерпним.

В даному випадку посадові особи Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції не порушили вимог чинного законодавства, що регулює порядок здійснення виконанавчого провадження, оскільки під час винесення вимоги від 03.09.2010 р. вих. №3/03-14/17431 щодо зобов'язання надати весь автотранспорт, що належить ТОВ „ДАЗ" до Заводського ВДВС на 09:00 16.09.2010, керувалися основним завданням виконавчого провадження, а саме: здійснення необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Нормами ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, у звязку з тим, що позивачем наведені обставини, які не підтверджені достатніми доказами для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю Дніпропетровський автобусний завод» до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання протиправної вимоги та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі її апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання копії постанови, виготовленої у повному обсязі.

Суддя ОСОБА_2