Справа № 496/3425/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 496/3425/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Мельничук Н.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Димерлія О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2013 року по справі за адміністративним позовом субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області, третя особа відділ Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконною вимогу від 05 лютого 2013 року № Ф-625/У та інші вимоги за перше півріччя 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Субєкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2013 року, в якій просить визнати незаконною вимогу управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області від 05 лютого 2013 року № Ф-625/У на суму 4 572,42 грн. та інші вимоги за перше півріччя 2013 року, всього на суму 6 960,48 грн., скасувати присвоєний номер П5170, а також скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою від 15 листопада 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Біляївський районний суд Одеської області відмовив у задоволенні адміністративного позову субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області про визнання незаконною вимоги про сплату боргу від 05 лютого 2013 року № Ф-625/У та інші вимоги за перше півріччя 2013 року.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що вона є субєктом підприємницької діяльності, перебуває на спрощеній системі оподаткування, та у 2012 році, першому півріччі 2013 року не здійснювала господарську діяльність і не мала прибутку, внаслідок чого не зобовязана сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Також, апелянт посилається на те, що вона не становилась на облік до пенсійного органу, а тому взяття її на облік та присвоєння реєстраційного номеру П5170 є протиправним.

Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області та третя особа відділ Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції в Одеській області письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1, згідно свідоцтва про державну реєстрацію серії В02 №432220 від 22.08.2007р., є фізичною особою підприємцем, з 16.02.2004р. перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у Біляївському районі Головного управління Міндоходів Одеської області як платник податків та з 17.02.2004р. перебуває на обліку в УПФУ у Біляївському районі Одеської області згідно реєстраційного номеру П5170, як платник єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до розрахунку №625 від 05.03.2013р. про сплату заборгованості станом на 21.01.2013р. заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 4572,42 грн.; згідно акту-розрахунку від 24.07.2013р. про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску станом на 31.03.2013р. заборгованість склала 1194,03 грн.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача проте, що вона не зобовязана нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, зазначивши, що такий обовязок ФОП ОСОБА_1 встановлений ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійним органом дотримані вимоги ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо надіслання у порядку, за формою і в строки, встановлені законодавством, позивачу, як платнику єдиного внеску, який має недоїмку, вимогу про її сплату, яка є виконавчим документом. Оскільки ФОП ОСОБА_1 протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги УПФУ не сплатила суми заборгованості, не узгодила вимогу з Управлінням, тому, за висновками суду першої інстанції, відповідач правомірно надіслав вимогу про сплату недоїмки до Відділу державної виконавчої служби Біляївського РУЮ для її виконання в примусовому порядку.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 має статус фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з 17.02.2004р. знаходиться на обліку в УПФУ в Біляївському районі Одеської області за реєстраційним номером П5170.

У 2012 році, І півріччі 2013 року позивач перебувала на обліку в ДПІ у Біляївському районі Головного управління Міндоходів Одеської області як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування зі сплатою фіксованого податку.

У звязку з невиконанням ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за 2012 рік та І квартал 2013 року, УПФУ в Біляївському районі Одеської області сформовано та надіслано на адресу позивача вимоги про сплату боргу: №Ф-625 від 05.03.2013р. про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 21.01.2013р. в розмірі 4572,42 грн. та №Ф-1295 від 10.05.2013р. про сплату заборгованості з єдиного внеску станом на 22.04.2013р. в розмірі 1194,03 грн.

ФОП ОСОБА_1 не погоджується з наявністю у неї обовязку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік та І квартал 2013 року, посилаючись на те, що у вказаний період вона не займалася підприємницькою діяльністю, не отримувала доходу та не надавала згоди на взяття відповідачем її на облік як платника єдиного внеску.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи апелянта, оскільки, відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», одним з принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування є його обов'язковість. Таким чином, в даному випадку відносини між фізичною особою-підприємцем та УПФУ мають не добровільний членський характер, а імперативний, який полягає у обов'язковому взятті платників єдиного внеску на облік територіальними управліннями Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платники єдиного внеску визначені ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Зокрема, до них відносяться фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Виходячи із змісту ч. 4 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обов'язки фізичних осіб-підприємців як платників єдиного внеску виникають з моменту їх державної реєстрації.

Фізичні особи-підприємці є застрахованими особами щодо себе та страхувальниками осіб, що на них працюють.

Таким чином, до обов'язків фізичних осіб осіб-підприємців, що є роботодавцями, а також для фізичних осіб-підприємців, що не є роботодавцями, входить своєчасне нарахування та сплата нарахованого єдиного внеску до Пенсійного фонду на суми, що виплачуються ними найманим працівникам, а також на суми їх доходів або самостійно визначені ними суми (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування), які є базою для нарахування єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону.

В силу ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ФОП ОСОБА_1 зобов'язана нараховувати та сплачувати до Пенсійного фонду суму єдиного внеску, база нарахування якого визначена ст. 7 цього Закону, проте, всупереч положенням вищевказаних норм, позивач вчасно не сплатила у повному обсязі суму єдиного внеску, яка набула статус недоїмки.

Таким чином, УПФУ у Біляївському районі Одеської області правомірно прийнято та надіслано позивачу вимоги про сплату боргу №Ф-625 від 05.03.2013р. на суму 4572,42 грн. та №Ф-1295 від 10.05.2013р. на суму 1194,03 грн., які є виконавчими документами.

Апеляційний суд також відхиляє посилання апелянта на те, що вона не набула статусу платника єдиного внеску та її неправомірно взято на облік територіального органу ПФУ, оскільки, відповідно до матеріалів ОСОБА_1 17.02.2004р. самостійно подала до УПФУ в Біляївському районі Одеської області відповідну заяву; тоді ж їй присвоєно реєстраційний номер П5170. З вказаної дати позивач набула статус платника внесків.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.О.Димерлій