Справа № 2а-37/11/2170
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/15177/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцев М.П.,

розглянувши у письмовому провадженні

касаційну скаргу Чаплинської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби

на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.01.2012

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012

у справі № 2-а-37/11/2170 Херсонського окружного адміністративного суду

за позовом Закритого акціонерного товариства «Чаплинський комбікормовий завод»

до Чаплинської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області

про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Чаплинський комбікормовий завод» звернулось до суду з адміністративним позовом до Чаплинської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення Чаплинської МДПІ від 14.12.2010 № /0, № /0.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.01.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012, позов задоволено: скасовані податкові повідомлення-рішення Чаплинської МДПІ від 14.12.2010 № /0, № /0.

У касаційній скарзі МДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі: 1) відсутності клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування ЗАТ «Чаплинський комбікормовий завод» податкового зобов'язання із податку на прибуток, податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій, згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 01.12.2010 № 18/230/32763923. Згідно з цими висновками позивач порушив норми підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР): завищено валові витрати на загальну суму 1541769,00 грн. у податковому обліку за 9 місяців 2007 року, 2007 рік та податковий кредит на загальну суму 308354,00 грн. у податковому обліку за вересень, жовтень, листопад 2007 року за наслідками нікчемних правочинів з поставки від ПП ОСОБА_4 насіння соняшника та сої, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 385442,00 грн. у податковому обліку за 9 місяців 2007 року, 2007 рік, податок на додану вартість на загальну суму 253910,00 грн. у податковому обліку за вересень, жовтень, листопад 2007 року. Висновок про нікчемність поставок між позивачем та вищевказаним постачальником обґрунтовано посиланням на матеріали кримінальної справи № 250022-10, порушеної за ознаками злочинів, передбачених частиною 5 ст. 191, частиною 1 ст. 200, частиною 2 ст. 209, частинами 1 та 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, у межах якою ОСОБА_4 дав пояснення від 23.01.2009, в яких він заперечує реєстрацію себе як суб'єкта підприємницької діяльності та будь-яку підприємницьку діяльність.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.12.2010: № /0 - про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 578163,00 грн., у тому числі: 385442,00 грн. за основним платежем та 192721,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № /0 - про визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 380865,00 грн. у тому числі: 253910,00 грн. за основним платежем та 126955,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У судовому процесі встановлено, що за наслідками господарських операцій з поставки позивачу від СПД ОСОБА_4 товару (насіння сої, соняшника) останнім були виписані на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми валових витрат та податкового кредиту у податкових деклараціях з податку на прибуток та з податку на додану вартість за зазначені вище податкові звітні періоди.

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року (за винятком деяких статей) у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника

податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат згідно з підпунктом 5.2.1 вказаної статті включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону № 334/94-ВР визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими,

платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) сум витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та доводячи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум валових витрат і податкового кредиту, задекларованих за податковими накладними, виписаними СПД ОСОБА_4, ДПІ посилається на нікчемність правочинів між позивачем і цією особою. Як на підставу такого висновку ДПІ вказує на відсутність підпису ОСОБА_4 на договорах та видаткових накладних, на матеріали

кримінальної справи № 250022-10, порушеної за ознаками злочинів, передбачених частиною 5 ст. 191, частиною 1 ст. 200, частиною 2 ст. 209, частинами 1 та 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, у межах якою ОСОБА_4 були дані пояснення від 23.01.2009, в яких він заперечує реєстрацію себе як суб'єкта підприємницької діяльності та будь-яку підприємницьку діяльність.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі приєднаних до справи доказів, а саме: копій договорів купівлі-продажу, укладених позивачем із СПД ОСОБА_4, накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с. 73-130, 163-173, т.1), встановили факт поставки позивачу від вказаного постачальника товару і відповідно до встановлених обставин зробили

юридично правильний висновок про правомірне декларування позивачем за наслідками господарських операцій з цим суб'єктом господарської діяльності сум валових витрат і податкового кредиту.

При цьому, суди обґрунтовано оцінили інформацію, наведену у поясненнях ОСОБА_4 від 23.01.2009 (а.с. 174-176, т.1), які надані були співробітнику відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Управління СБ України в Херсонській області, як таку, що не може бути визнана доказом, отриманим в установленому законом порядку, з огляду на те, що ці пояснення не містять посвідчення, що були отриманні після попередження ОСОБА_4 про відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань, що передбачено ст.167 Кримінально-процесуального кодексу України (КПК) (а.с. 174-176). Разом з тим, згідно з частиною третьою ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Суд встановив, що по кримінальній справі № 250022-10 провадження зупинено на підставі пункту 3 ст. 206 КПК, ОСОБА_4 вибув з попереднього місцезнаходження (АДРЕСА_1) до м. Львова (а.с. 205, 146). При відсутності даних щодо фактичного місцезнаходження ОСОБА_4 можливість перевірити достовірність інформації, наведеної в поясненнях ОСОБА_4 у суду була відсутня, а відтак суд обґрунтовано при оцінці доказів у справі виходив з недоведеності ДПІ факту безтоварності поставок між цим суб'єктом господарювання та позивачем, тоді як саме на ДПІ, як суб'єкта владних повноважень, який заперечує проти позову про визнання його рішення протиправним, згідно з частиною другою ст. 71 КАС покладено обов'язок доведення зворотнього.

Оцінка доказів у справі відповідає нормам ст. 86 КАС.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо юридичної оцінки податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень

Відповідно до статті 224 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Чаплинської міжрайонної державної податкової інспекції Херсонської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.01.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев