Справа № 816/4488/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4488/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Петрукович Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 15 жовтня 2015 року №Ф-/1581.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала про протиправність та необґрунтованість оскаржуваної вимоги в силу відсутності порушень ФОП ОСОБА_3 норм чинного законодавства, про які стверджує відповідач. Витрати, які задекларовано у 2014 році є реальними, підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку та пов'язані з господарською діяльністю позивача з метою отримання прибутку. Наголошувала на тому, що відповідач у Акті перевірки зазначав про завищення ФОП ОСОБА_3 витрат у 2014 році, однак даний акт не містить опису витрат, які було зменшено, підстав зменшення, операцій, за якими формувались спірні витрати, суть порушення. Крім того, у Акті перевірки було зазначено лише про факт заниження ФОП ОСОБА_3 об'єкту оподаткування по одному виду діяльності, але не вказано про факт завищення податкових зобов'язань по іншому виду діяльності. Наголошувала на тому, що фактично зазначене у Акті порушення не впливає на визначення загальної суми чистого оподаткованого доходу, як об'єкта оподаткування, від здійснення всіх видів економічної діяльності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача ОСОБА_4 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Полтавській області його правонаступником ОСОБА_4 об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на висновки акту перевірки.

У письмових запереченнях відповідач зазначав, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження суми цього доходу за період, що перевірявся, оскільки позивачем неправомірно віднесено до складу витрат за період, що перевірявся, суми витрат на постачання електроенергії, чим порушено п.п.177.4. статті 177 Податкового кодексу України. Стверджує, що встановлені перевіркою неправомірно віднесені підприємцем витрати на оплату постачання електроенергії до складу задекларованих валових витрат за перевіряємий звітний період жодним чином не вплинули на формування одержаного валового доходу від надання в оренду й експлуатацію власного нерухомого майна.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа -підприємець 20 лютого 1998 року, номер запису про реєстрацію 2 004590, реєстраційний номер облікової картки платника податків 5, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЄ №932466 /а.с. 21/.

У період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року ОСОБА_4 ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено Акт від 10 жовтня 2015 року №191/16-03-17-01-10/ /а.с. 8-16/, у якому зафіксовано, зокрема, порушення:

- пункту 2 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого встановлено заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року на загальну суму 24001 грн 70 коп.

На підставі Акту перевірки, ОСОБА_4 ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15 жовтня 2015 року №Ф-/1581, якою визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальному розмірі 24001 грн 70 коп./а.с.7/

Не погоджуючись із зазначеною вимогою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі від 15 жовтня 2015 року №Ф-/1581, суд зазначає наступне.

Приймаючи оскаржувану вимогу, відповідач посилався як на правову підставу її винесення встановлені ним у Акті перевірки порушення ФОП ОСОБА_3, з - поміж іншого, пункту 2 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Такі висновки вмотивовані твердженням про те, що ФОП ОСОБА_3 у перевіряємому періоді отримувала доходи від реалізації товарів. При цьому нею, згідно документів наданих на перевірку, були фактично понесені витрати на оренду приміщення та оплату постачання електроенергії.

Отже, як на думку відповідача, ФОП ОСОБА_3 неправомірно включено до складу інших витрат суму постачання електроенергії від ПАТ «Полтаваобленерго», що не вплинуло на формування одержаного валового доходу від надання оренди й експлуатації власного нерухомого майна за 2014 рік, таким чином не було задіяно в операціях з оподаткування, а тому відсутній звязок даних послуг з фінансово-господарською діяльністю платника податку, чим порушено п.п.177.4. статті 177 Податкового кодексу України.

Суд вважає необґрунтованими зазначені висновки контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до пункту 11 статті 8 зазначеного Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 164.1. статті 164 Податкового кодексу України, чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2. статті 177 Податкового кодексу України, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця, та пункту 178.3. статті 178 Податкового кодексу України, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 цього Кодексу (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, установлених розділом II Кодексу.

Таким чином, з аналізу вказаних вище статей випливає, що розмір сукупного оподатковуваного доходу платника податків залежить від суми витрат, документально підтверджених та пов'язаних з провадженням господарської діяльності такого платника.

Згідно пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження обґрунтованості своїх вимог та реальності понесених витрат позивачем було долучено до матеріалів справи копію договору оренди від 31 грудня 2013 року на частину приміщення магазину, що розташований за адресою: вул. Республіканська, 20, м. Кременчук, копію доповнення від 31 травня 2014 року до зазначеного договору від 31 грудня 2013 року, копію акту виконаних робіт від 30 червня 2014 року про заміну полового покриття в кімнатах офісного приміщення заводу будівельних матеріалів, копії розрахунків за активну та реактивну електроенергію, платіжні доручення.

Дослідивши надані матеріали суд вважає їх належними доказами реальності понесених ФОП ОСОБА_3 витрат у ході здійснення своєї господарської діяльності з метою отримання прибутку. Крім того, реальність відповідних витрат не ставилась під сумнів відповідачем як у ході перевірки, так і у ході розгляду справи.

Натомість контролюючий орган посилався виключно на те, що позивачем у декларації віднесено суми витрат до видів господарської діяльності, по яким фактично такі витрати не були понесені, тобто зазначено витрати, які не пов'язані безпосередньо з отриманими доходами від оренди приміщення та оплати постачання електроенергії.

Порядок заповнення Додатків до декларації про майновий стан і доходи передбачено Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженою Наказом Міністерства доходів і зборів України 11 грудня 2013 року №793. Зокрема вказаною Інструкцією встановлено, що у додатку 5 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності":

1) доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у колонці 2 назви і коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за здійснення якого одержано дохід;

2) у колонці 3 вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності;

3) у колонках 4, 5 та 6 відображається сума документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг).

Значення колонок 4, 5 та 6 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу;

4) у колонці 7 відображається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: колонка 3 - колонка 4 - колонка 5 - колонка 6.

Аналіз зазначеного розділу Інструкції дає підстави вважати, що пунктом 3, яким передбачено порядок декларування документально підтверджених витрат, не встановлено імперативної норми щодо відображення сум документально підтверджених витрат по здійсненню кожного виду економічної діяльності окремо, тим паче щодо визначення (розподілу) у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному такому виду діяльності окремо. Натомість зазначено про відображення документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності, згідно даних Книги обліку доходів і витрат.

Дослідивши копію податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та розрахунки податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, суд не знаходить порушень позивачем норм чинного законодавства та завищення витрат, про які стверджує контролюючий орган, що б спричинило заниження оподаткованого доходу, та відповідно, заниження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, суд наголошує на тому, що ОСОБА_4 ОДПІ не ставилась під сумнів реальність та документальне підтвердження спірних витрат.

Суд також бере до уваги, що відповідачем у Акті перевірки було зазначено лише про факт заниження ФОП ОСОБА_3 об'єкту оподаткування по одному виду діяльності, але не вказано про факт завищення податкових зобов'язань по іншому виду діяльності. Фактично зазначене у Акті порушення не впливає на визначення загальної суми чистого оподаткованого доходу, як об'єкта оподаткування, від здійснення всіх видів економічної діяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень ФОП ОСОБА_3 пункту 2 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", завищення документально підтверджених витрат та, відповідно, заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 24001 грн 70 коп.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність донарахування ОСОБА_4 ОДПІ позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 24001 грн 70 коп та, відповідно, про протиправність оскаржуваної вимоги від 15 жовтня 2015 року №Ф-/1581.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятої ним вимоги та не надав доказів у спростування вищевикладеного, на відміну від позивача, який довів та документально підтвердив обґрунтованість вимоги, заявленої у позові.

Приймаючи до уваги встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимогу ОСОБА_4 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 15 жовтня 2015 року №/1581.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 487 грн 20 коп /чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок/.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова