Справа № 815/2446/15
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/2446/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого: - Яковлєва О.В.,

суддів: - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі: - Іленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" звернулося до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20 листопада 2014 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, так як проведені господарські операції між позивачем та ТОВ "АНТАРЕС" не підтверджені належними доказами, а їх реальність спростовуються висновками акту про неможливість проведення зустрічної звірки зазначеного контрагента.

Більш того, вже надані підприємством докази складені за відсутності факту придбання товару, а тому жодним чином не спростовують висновків податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства.

В свою чергу, позивачем подано до суду заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу, з якого вбачається, що господарські операції з контрагентом ТОВ "АНТАРЕС" підтверджені належними доказами, які відповідають вимогам чинного законодавства, а всі висновки відповідача про порушення підприємством норм податкового законодавства ґрунтуються на припущеннях та порушеннях з боку контрагента, за які позивач не несе відповідальності.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області № 2363 від 17 жовтня 2014 року, в період з 17 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ "АНТАРЕС" () у липні 2014 року, за наслідками якої складено акт перевірки № 6084/15-53-22-3/36795189 від 30 жовтня 2014 року.

Вказаним актом перевірки встановлено порушення позивачем ст. 44, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого занижено значення податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 1346032 грн.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 20 листопада 2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" з податку на додану вартість, у сумі 2019048 грн. (за основним платежем - 1346032 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 673016 грн.).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" звернулось до Головного управління ДФС в Одеській області із первинною скаргою, за результатами розгляду якої прийнято рішення № 2013/10/15-32-10-02-07 від 26 січня 2015 року, яким скаргу ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін.

В свою чергу, ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" 03 лютого 2015 року звернулось до ДФС України з повторною скаргою на вказане податкове-повідомлення-рішення, за результатом розгляду якої ДФС України прийнято рішення № 6510/6/99-99-10-01-01-15 від 30 березня 2015 року про залишення без змін податкового повідомлення-рішення та скарги заявника - без задоволення.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким не погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо відсутності порушення податкового законодавства з боку позивача, так як господарські операції між ним та його контрагентом носять реальний характер, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи, тобто податкові, видаткові накладні, рахунки, довіреності, акти виконаних робіт, акти прийому - передачі товарів, робіт, послуг оформлені на паперових носіях та при наявності таких обов'язкових реквізитів: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судовою колегією встановлено, що на формування податкового кредиту у позивача, вплинули його господарські операції з ТОВ "АНТАРЕС" за липень 2014 року.

Крім того, судовою колегією встановлено, що зазначені в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні реквізити акту перевірки не співпадають з наявним актом перевірки у матеріалах справи.

Так, згідно ч.3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

В даному випадку, з урахуванням позовних вимог та заперечень у справі наданих сторонами вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте саме на підставі акту перевірки № 6084/15-53-22-3/36795189 від 30 жовтня 2014 року, що наявний у матеріалах справи, а тому такі обставини визнаються судом.

Перевіряючи господарські операції позивача, що вплинули на формуванні у нього податкового кредиту у спірному періоді колегією суддів встановлено, що між ТОВ "АНТАРЕС", в особі постачальника, та ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ", в особі покупця, укладено договір поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-15 від 01 липня 2014 року (а.с.67-68 т.І), згідно якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару та строк поставки, визначаються сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно умов зазначеного договору сторонами 01 липня 2014 року укладено додаткову угоду № 00029 (а.с.69 т.І), в якій визначено номенклатуру, кількість та ціну товару, а саме: 1) паливо дизельне підвищеної якості (Євро), марки В, виду ІІ, код товару зг. з УКТ ЗЕД , у кількості 265.108 тон, на загальну суму 3762439.25 грн., без ПДВ; 2) бензин автомобільний підвищеної якості А-95-ЄВРО, виду ІІ, класу D, код товару зг. з УКТ ЗЕД , у кількості 144.704 тон, на загальну суму 2358675.20 грн., без ПДВ; 3) бензин автомобільний підвищеної якості А-92-ЄВРО, виду ІІ, класу С, код товару зг. з УКТ ЗЕД , у кількості 37.976 тон, на загальну суму 609046.94 грн., без ПДВ. Постачання товару визначено сторонами договору на умовах EXW - резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" та інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності, або що використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

В свою чергу, після виконання умов зазначеного договору сторонами складено акт приймання-передачі нафтопродуктів № 00029 від 31 липня 2014 року (а.с.70 т.І), з якого вбачається про передачу покупцю нафтопродуктів у кількості та ціні, що визначена у додатковій угоді № 00029 від 01 липня 2014 року до договору поставки нафтопродуктів № ДГ-0107-15 від 01 липня 2014 року, та зазначено про відсутність претензій у сторін.

Крім того, між ТОВ "АНТАРЕС" та ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" укладено додаткову угоду до договору постачання нафтопродуктів № ДГ-0107-15 від 01 липня 2014 року (а.с.213 т.І), згідно якої п. 5.1 договору викладено у такій редакції: "5.1 Покупець здійснює оплату за Товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31 липня 2016 року".

Також, після складання вищезазначеного акта приймання-передачі нафтопродуктів, ТОВ "АНТАРЕС", видано відповідну податкову накладну № 31 від 31 липня 2014 року (а.с.71 т.І).

За наслідком господарських операцій суми податку на додану вартість внесені позивачем до реєстру отриманих податкових накладних від вказаного контрагента та включені до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду.

В даному випадку, первинні документи на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, безумовно є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій, а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача.

Колегія суддів вважає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

В даному випадку, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість суду належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

В обґрунтування свої позовних вимог позивачем зазначено, що постачання нафтопродуктів від ТОВ "АНТАРЕС" здійснювалося до резервуарів нафтобаз ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ" та інших нафтобаз, що належать останньому на правах власності, або що використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ" (зберігач) та ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" (поклажодавець) укладено договір зберігання № 2464 від 01 червня 2011 року (а.с. 66 т.І), яким встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти, або інші товарно-матеріальні цінності, які передаються поклажодавцем і повернути їх поклажодавцеві у схоронності за першою вимогою.

При цьому, ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ" листом № 10/0306/01 від 03 червня 2013 року повідомило ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" про можливість отримувати нафтопродукти зі складу ТОВ "ПОЛЮС ТРЕЙД", розташованого в смт. Овідіополь, на підставі укладеного між зазначеними підприємством договору.

В свою чергу, ТОВ "АНТАРЕС" листом № 180/07-А від 01 липня 2014 року (а.с.97 т.І), повідомило ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ" про те, що нафтопродукти у визначеній номенклатурі та кількості, що знаходяться на зберіганні у ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ", переходять протягом липня 2014 року у власність ТОВ "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" на підставі укладеного між ними договору постачання нафтопродуктів.

В даному випадку, транспортування нафтопродуктів отриманих від ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ" здійснено позивачем на підставі укладених договорів перевезення, а саме: договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01 червня 2013 року № 12/-1-06, укладеного із ТОВ "ЕНЕРГО СЕРВІС", а також договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01 червня 2013 року № 120, укладеного з ТОВ "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс".

Зазначені обставини підтверджується наданими до суду копіями товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, а також актами приймання-передачі виконаних послуг з перевезення.

В даному випадку, згідно наданих позивачем первинних документів вбачається процес отримання нафтопродуктів від ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ", згідно укладеного між ними договору зберігання нафтопродуктів № 2464 від 01 червня 2011 року.

Проте, колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є підтвердження реальності проведених господарських операцій позивача з ТОВ "АНТАРЕС".

Тому, для встановлення реальності проведеної господарської операції потрібно, зокрема, перевірити рух активів у процесі здійснення останньої між позивачем та ТОВ "АНТАРЕС", а саме постачання товару з однієї сторони та його оплата з іншої.

Так, з матеріалів справи вбачається відсутність будь-яких первинних бухгалтерських документів, які підтверджують постачання, або передачу у зберігання нафтопродуктів від ТОВ "АНТАРЕС" до ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ", що унеможливлює перевірку ланцюга постачання від ТОВ "АНТАРЕС" безпосередньо до позивача.

Також, податковим органом встановлено з автоматизованої інформаційної системи "Автомобіль" ДАІ МВС України відсутність транспортних засобів на балансі ТОВ "АНТАРЕС", а позивачем, в свою чергу, не надано будь-яких договорів, укладених ТОВ "АНТАРЕС" з третіми особами, що підтверджують транспортування нафтопродуктів до складів ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ".

В свою чергу, під час проведення податкової перевірки позивачем не надано контролюючому органу належним чином складені товарно-транспортні накладні та документи, що підтверджують якість отриманого пального, а вже надані товарно-транспорті накладні до суду складені з порушеннями, без заповнення усіх необхідних реквізитів, зокрема, в них відсутня повна адреса місця навантаження нафтопродуктів.

Більш того, вже з наданих товарно-транспортних накладних вбачається, що кількість отриманих нафтопродуктів від ПАТ "ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ" у липні 2014 року не співпадає з кількістю нафтопродуктів, що поставлені згідно умов укладеного договору з ТОВ "АНТАРЕС" № ДГ-0107-15 від 01 липня 2014 року.

Так, згідно акту приймання-передачі нафтопродуктів від 31 липня 2015 року, позивачем отримано нафтопродукти від ТОВ "АНТАРЕС", а саме: паливо дизельне підвищеної якості (Євро), марки В, виду ІІ, у кількості 265.108 т., проте згідно ТТН позивачем фактично отримано 250.742 т.; бензин автомобільний підвищеної якості А-95-ЄВРО, виду ІІ, класу D, у кількості 144.704 тон, проте згідно ТТН позивачем фактично отримано 126.697 т.; бензин автомобільний підвищеної якості А-92-ЄВРО, виду ІІ, класу С, у кількості 37.976 тон, проте згідно наданих ТТН позивачем фактично отримано 32.220 т.

Також, перевіряючи оплату позивачем отриманих нафтопродуктів у липні 2014 року, судовою колегією встановлено, що станом на момент розгляду справи апеляційним судом, позивачем не сплачено кошти за отримані нафтопродукти від зазначеного контрагента.

Посилання позивача на той факт, що згідно укладеної додаткової угоди оплата поставлених нафтопродуктів повинна відбутися до кінця липня 2016 року, викликає сумніви у колегії суддів, так як з урахуванням нестабільності цін на ринку нафтопродуктів такі обставини свідчать про відсутність у ТОВ "АНТАРЕС" мети отримання належного економічного ефекту від проведених господарських операцій.

В даному випадку, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платників податків.

Також, колегія суддів не приймає посилання податкового органу на порушення позивача у спірних правовідносинах, що частково ґрунтуються на основі акту про неможливість проведення зустрічної звірки його контрагента, так як фактично перевірки контрагента не проводились, а тому відсутні будь-які об'єктивні факти причинно-наслідкового зв'язку між порушенням контрагента та позивачем.

Проте, зазначений акт про неможливість проведення зустрічної звірки свідчить про відсутність контрагента за місцем його державної реєстрації, що в сукупності з іншими вищезазначеними обставинами викладає сумніви у колегії суддів щодо можливості ТОВ "АНТАРЕС" здійснювати спірну господарську діяльність.

Таким чином, вищевикладені обставини справи свідчать про те, що первинні документи позивача, на підставі яких сформовано податковий кредит у спірному періоді, складені формально, тобто за відсутності реального отримання нафтопродуктів від свого контрагента, в даному випадку саме від ТОВ "АНТАРЕС", а тому податковим органом правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО ТРЕЙДІНГ" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування рішення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання постанови у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2015 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло