Справа № 816/4513/15
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа № 816/4513/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві до Публічного акціонерного товариства "Завод Лтава" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, -

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2015 року Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві (надалі - відповідач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства "Завод Лтава" (надалі - відповідач, ПАТ "Завод "Лтава") про відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених за списками №2 у розмірі 36 920,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Публічне акціонерне товариство "Завод "Лтава" має не погашену заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених за списком №2 за період з 16.05.2014 по 30.04.2015 по пенсіонеру ОСОБА_2 та за період вересень - жовтень 2015 року по пенсіонерам ОСОБА_3, ОСОБА_4І, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, яка складає 36 920,57 грн. Оскільки вказана сума витрат не сплачена відповідачем самостійно, ця сума підлягає стягненню у судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча в матеріалах справи наявні докази, що він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

У письмових запереченнях проти позову відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що на призначення пенсій на пільгових умовах ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та іншим мають поширюватися положення статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Вказував, що ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_11 не підтверджено проведеною відповідачем атестацією, право на пільгове пенсійне забезпечення. Крім того, ОСОБА_13, яка працювала на підприємстві в період з 01.08.1984 по 18.01.1991, тобто до прийняття Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зазначав також, що позивачем безпідставно включено до розрахунку фактичних витрат відомості про виплату та доставку пільгових пенсій ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_12, оскільки вказані громадяни працювали на заводі "Комплект" ДВО "Лтава", і ніякого відношення до ПАТ "Завод "Лтава" не мають.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що відповідачем надано письмові заперечення проти позову, суд доходить висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ПАТ "Завод "Лтава" (ідентифікаційний код 14308479) зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві /а.с. 25-28, 35/.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII працівники, зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають право на пенсію на пільгових умовах: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV /в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин/ пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Аналіз даної норми є підставою для висновку про те, що відносно осіб, які набули право на отримання пенсій за віком на пільгових умовах, що передбачені статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зберігається той порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій, який діяв до набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто до 01.01.2004.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" діяв Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР.

Пунктом 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 4 зазначеного Закону встановлюються ставки збору на обов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 100% від об'єкта оподаткування, визначеного абзацом 4 пункту 1 статті 2 цього Закону.

При цьому, частиною четвертою статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 даного Закону.

Згідно пункту 1 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 №1931-XII Закон України "Про пенсійне забезпечення" введено в дію з 01.01.1992 - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону.

Відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відтак, право на пенсію відповідно до статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" має особа, яка набула необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах до 01.01.1992 і після цієї дати не працювала на цих роботах. Наявності атестації робочих місць в даному випадку не вимагається. Водночас, особі, яка до і після 01.01.1992 працювала на роботах, передбачених списками №1 та №2, пенсія призначається відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням результатів атестації робочих місць.

Зі змісту долучених до матеріалів справи копій розрахунків стажу судом встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 здобули необхідний трудовий стаж працюючи до і після 01.01.1992, а тому пенсії їм призначено відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с. 43, 55, 71, 80, /зі звороту/, а.с. 51, 102, 124, 134).

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 пенсію безпідставно призначено відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а не згідно статті 100 вказаного Закону.

Слід зазначити, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_9 пенсію призначено на виконання вимог судових рішень.

Так, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.08.2013 у справі №554/7065/13-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2013, управління Пенсійного фонду в Октябрському районі м. Полтави зобовязано зарахувати період роботи ОСОБА_7 з 01.07.1986 по 23.06.1996 на ПАТ "Завод "Лтава" на посаді пресувальника виробів з пластмас до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зобов'язано Управління Пенсійного фонду в Октябрському районі м. Полтави призначити ОСОБА_7 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 "Виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" та згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 з 11.01.2013 /а.с. 126-131/.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.05.2013 у справі №554/170/13-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, зобовязано відділ пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду в Октябрському районі м. Полтави усунути допущені порушення прав ОСОБА_8 шляхом нарахування пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 /а.с. 136-142/.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 12.01.2012 у справі №1625/2а-5205/11, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2012, зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі призначити та нарахувати пенсію ОСОБА_5 за віком на пільгових умовах за списком №2, починаючи з 02.08.2011 /т. 1, а.с. 45-48/.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 23.09.2014 у справі №552/5007/14-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014, зобовязано Управління Пенсійного фонду Київського району м. Полтави призначити та нарахувати ОСОБА_13 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 21.05.2014 /т.1, а.с. 72-76/.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2061/14-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, зобовязано Управління Пенсійного фонду Октябрського району м.Полтави призначити ОСОБА_9 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 16 серпня 2013 року та провести відповідні виплати пенсії /т. 1, а.с. 104-109/.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 22.09.2014 у справі №552/5674/14-а, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2014, зобовязано Управління Пенсійного фонду Київського району м. Полтави призначити та виплачувати ОСОБА_11 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно з ч. 1 п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 20 лютого 2014 року /т. 1, а.с. 82-83, т. 2, а.с. 96-98/.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2014 у справі №552/1238/14-а, яка набрала законної сили, зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави призначити ОСОБА_10 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з 03.12.2013 /т. 1, а.с. 57-58/.

Дані судові рішення набрали законної сили, доказів їх зміни чи скасування суду не надано.

Що стосується доводів відповідача про неправомірність продовження включення до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій пенсії ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції до 28.04.2013) для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо добровільної сплати єдиного внеску" від 04.04.2013 №184-VII, що набув чинності 28.04.2013, внесено зміни в абзац 4 пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням внесених змін для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, починаючи з 28.04.2013 підприємства та організації повинні вносити до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій до набуття відповідними особами права на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, за правилами статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилась 04.02.1959 /т. 1, а.с. 50/.

За правилами статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком у ОСОБА_4 виникає 04.08.2016, тому відповідно обовязок відповідача з відшкодування спірних витрат припиняється з наступного дня після досягнення цією особою пенсійного віку.

Враховуючи те, що законом в даному випадку обовязок з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій покладено на підприємство, яким є ПАТ "Завод "Лтава" і обставина, яка його припиняє, на момент виникнення спірних відносин, ще не настала, суд дійшов висновку про правомірність включення до розрахунків пенсії ОСОБА_4

Згідно з пунктом 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У відповідності до приписів пункту 6.4 вищезазначеної Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Підприємства, згідно вимог пункту 6.7 Інструкції, щомісяця до 25-го числа повинні вносити до Пенсійного фонду України зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на адресу ПАТ "Завод "Лтава" надіслано розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 2015 року, з вересня 2015 року, з жовтня 2015 року /т. 1, а.с. 21-24, 12-15/, які отримані відповідачем 15.09.2015, 19.10.2015 відповідно /т. 1, а.с. 21, 11/.

Однак, обовязку щодо відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату і доставку пільгових пенсій відповідач не виконав, що підтверджується витягом з картки особового рахунку відповідача /т. 1, а.с. 37-40/.

За наведених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про наявність у відповідача обовязку з відшкодування Пенсійному фонду витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених за списком №2 громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 за вересень-жовтень 2015, які становлять 21 127,18 грн.

Щодо правомірності включення до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_12 суд зазначає наступне.

Відповідач зазначив, що вказаним громадянам до стажу роботи за списком № 2 було зараховано період роботи на заводі "Комплект" ДВО "Лтава", разом з тим ПАТ "Завод "Лтава" не є правонаступником заводу "Комплект" ДВО "Лтава". ПАТ "Завод "Лтава" засноване відповідно до наказу Мінмашпрому України від 26.10.1994 №1384а шляхом перетворення ДП "Полтавський електромеханічний завод" у ВАТ "Лтава" і тому воно не мало в своєму складі в період з 1979 року заводу "Комплект" виробничого об'єднання "Лтава", тому що це не допускалося діючим на той час законодавством СРСР та законодавством України. Посилався зокрема на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2009 у справі №2а-5286/09, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 у справі №816/4493/13-а.

Судом встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 у справі №1622/2а-349/11 зобовязано Управління Пенсійного фонду України Октябрського району м. Полтави призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 "Виробництв, робіт, професій посад і показників на роботах із шкідливими і важкими у мовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" та згідно із п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 28 вересня 2010 року /т. 1, а.с. 118-121/.

На виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_3 з 28.09.2010 призначено пенсію за віком на пільгових умовах /т. 1, а.с. 111/.

До пільгового стажу ОСОБА_3 зараховано роботу на Заводі "Комплект" Виробничого обєднання "Лтава" з 01.06.1981 по 22.08.1993.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2012 у справі №2а-3509/11/1609 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Полтава вирішити питання щодо призначення ОСОБА_6 пенсії на пільгових умовах за списком № 2 з урахуванням її стажу роботи на посаді пресувальника виробів із пластмас з 01 березня 1985 року по 01 квітня 1989 року та з 01 квітня 1989 року по 12 серпня 1996 року на посаді ливарника пластмас заводу "Комплект" виробничого об'єднання "Лтава" /т. 1, а.с. 90-91/.

На виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_6 з 22.10.2010 призначено пенсію за віком на пільгових умовах /т. 1, а.с. 85/.

До пільгового стажу ОСОБА_6 зараховано роботу на Заводі "Комплект" Виробничого обєднання "Лтава".

Постановою Київського районного суду м. Полтави у справі №552/6264/14-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2015 зобов'язано Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві призначити ОСОБА_12 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону станом на 16 травня 2014 року з дати звернення, з 16 травня 2014 року /т. 1, а.с. 65-69/.

На виконання зазначеного судового рішення ОСОБА_12 з 25.11.2013 призначено пенсію за віком на пільгових умовах /т. 1, а.с. 63/.

До пільгового стажу ОСОБА_12 зараховано роботу контролером робіт по металопокриттю на ВАТ "Лтава" з 01.02.1985 по 01.10.1996.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на адресу ПАТ "Завод "Лтава" надіслано розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у період з 16.05.2014 по 30.04.2015 /т. 1, а.с. 18/, який отриманий відповідачем 19.10.2015 /т. 1, а.с. 16-18/.

Обовязок щодо відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату і доставку пільгових пенсій відповідач не виконав, що підтверджується витягом з картки особового рахунку відповідача.

Відповідно до пункту 6.3 Інструкції №21-1 у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять правонаступники.

Пунктом 6.9 Інструкції №21-1 визначено, що у разі ліквідації підприємства без правонаступників повідомлення для відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, органу Пенсійного фонду України за місцезнаходженням ліквідованого підприємства не направляється.

Судом встановлено, що наказом Виробничого обєднання "Лтава" від 29.08.1979 №758а "Про перетворення філіалу ПЕМЗ в завод "Комплект" визначено, що "з 1 вересня 1979 року філіал Полтавського електромеханічного заводу іменувати Полтавський завод "Комплект" виробничого обєднання "Лтава" /т.2, а.с. 25/.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 юридичними особами визнаються організації, які мають відокремлене майно, можуть від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачами і відповідачами в суді, арбітражі або в третейському суді.

Статтею 31 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 встановлено, що юридична особа може відкривати філіали і представництва в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР або Української РСР.

Керівник філіалу або представництва діє на підставі довіреності, одержаної від відповідної юридичної особи.

За змістом законодавства, що регулювало питання створення юридичними особами філіалів чи представництв у періоди роботи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_12 філіал не володів власним майном, а для його належного функціонування наділявся при створенні майном юридичної особи, а обсяг правоздатності та дієздатності створеного філіалу, в тому числі відкриття власних рахунків, визначався затвердженим положенням про нього та довіреністю юридичної особи керівнику цього філіалу, хоча і розглядався самостійним суб'єктом господарської діяльності.

Згідно з наказом Виробничого обєднання "Лтава" від 29.08.1979 №758а фактично змінено лише найменування філіалу Полтавського електромеханічного заводу.

Перейменування філіалу Полтавського електромеханічного заводу в Полтавський завод "Комплект" виробничого обєднання "Лтава" (без права юридичної особи) не змінило обсяг правоздатності та дієздатності цього субєкта і за своєю суттю перейменований субєкт від цього не перестав бути відокремленим підрозділом (філіалом) Полтавського електромеханічного заводу.

Посилання відповідача на те, що завод зі своїми органами управління та фінансування, що входив у виробниче обєднання та не мав права юридичної особи, згідно із постановою Ради Міністрів СРСР від 27.03.1974 №212, не міг бути філіалом іншого аналогічного заводу (ПЕМЗ), що теж не мав права юридичної особи та входив в це ж обєднання, суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, дійсно, пунктом 1 Положення про виробниче обєднання (комбінат), затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 27.03.1974 № 212 (надалі - Положення №212) було передбачено, що виробниче обєднання (комбінат) є єдиним виробничо господарським комплексом, до складу якого входять фабрики, заводи, науково-дослідницькі, конструкторські, проектно-конструкторські, технологічні та інші виробничі одиниці. Виробничі одиниці, що входять до складу виробничого обєднання (комбінату), не є юридичними особами і на них не поширює дію Положення про соціалістичне державне виробниче підприємство.

Разом з тим, пунктом 6 Положення №212 визначено, що у необхідних випадках за рішенням відповідно міністерства (відомства) СРСР або Ради Міністрів союзної республіки виробничому обєднанню (комбінату) можуть бути підпорядковані окремі самостійні підприємства і організації, які користуються правами, передбаченими Положенням про соціалістичне державне виробниче підприємство. Обєднання, якому підпорядковані самостійні підприємства і організації, виступає стосовно них як вищестоящий орган. В цих випадках обєднання може централізувати повністю або частково виконання окремих виробничо-господарських функцій вказаних підприємств та організацій.

Згідно з пунктом 8 Положення №212 обєднання є юридичною особою з дня затвердження статуту.

Відповідно до пункту 38 Положення №212 майно виробничого обєднання (комбінату) складається з основних та оборотних засобів, що утворюють його статутний фонд, а також з фондів та іншого майна, закріпленого за обєднанням. У разі підпорядкування обєднанню самостійних підприємств та організацій їхнє майно відображається на самостійних балансах цих підприємств і організацій. У таких випадках обєднання складає зведений баланс.

Суд бере до уваги, що розпорядженням Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 27.02.1992 №149-р зареєстровано Полтавське державне виробниче обєднання "Лтава" /т. 2, а.с. 20/. Згідно пункту 1.4. Статуту обєднання /т.2, а.с. 21-24/ до його складу входили за рішенням трудових колективів:

- Полтавський електромеханічний завод головне самостійне підприємство;

- Завод Комплект м. Полтава (без права юридичної особи);

- Завод "Сектор" м. Жмеринка Вінницької області;

- СКБ при Полтавському електромеханічному заводі;

- Зіньківська філія Полтавського електромеханічного заводу, м. Зіньків Полтавської області;

- техніко-торгівельний центр "Електроніка", м. Полтава.

Зазначеним пунктом також визначено, що вказані підприємства наділені правами юридичної особи /т.1, а.с. 22/.

З огляду на викладене, Полтавський електромеханічний завод входив як самостійна юридична особа до складу Полтавського державного виробничого обєднання "Лтава", яке згідно пункту 1.1. Статуту знаходилося у віданні Державного комітету України по оборонній промисловості і машинобудуванню згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.1991 №227 "Про заходи виконання Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України".

Завод "Комплект" входив до обєднання без права юридичної особи. З огляду на те, що документи, які б свідчили про те, що Полтавський електромеханічний завод припинив цю філію, яка змінила найменування на "Завод "Комплект" ВО "Лтава", до суду відповідачем не надано, суд виходить з того, Завод "Комплект" не був позбавлений статусу філії Полтавського електромеханічного заводу.

Отже, суд доходить висновку, що Завод "Комплект" м. Полтава (без права юридичної особи), який був філіалом Полтавського електромеханічного заводу, у 1992 році увійшов до складу Полтавського виробничого об'єднання "Лтава" разом з юридичною особою Полтавським електромеханічним заводом.

Розпорядженням Виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Полтави від 29.11.1994 № 989-р зареєстровано Відкрите акціонерне товариство "Лтава" /т. 1, а.с. 36/. Згідно пункту 1.1. Статуту товариства Відкрите акціонерне товариство "Лтава" засновано відповідно до рішення Мінмашпрому України від 26.10.1994 №1384а шляхом перетворення державного підприємства - Полтавський електромеханічний завод у Відкрите акціонерне товариство відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 №210/93 "Про корпоратизацію державних підприємств" /т.2, а.с. 37/.

Місцезнаходженням ВАТ "Лтава" зазначено м. Полтава, вул. Р. Люксембург, 72 (аналогічне місцезнаходженню Полтавського державного виробничого обєднання "Лтава").

Пунктом 3.3 Статуту ВАТ "Лтава" передбачено, що Товариство є правонаступником державного підприємства заводу "ПЕМЗ" (Полтавський електромеханічний завод) /т.2, а.с. 38/.

Відповідно до статті 37 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Порядок ліквідації і реорганізації юридичних осіб визначається законодавством Союзу РСР і постановами Ради Міністрів Української РСР.

Законодавцем не було передбачено окремої процедури ліквідації або реорганізації філіалу юридичної особи, керівник якої діяв на підставі довіреності, одержаної від відповідної юридичної особи.

Відтак, правонаступником юридичної особи державного підприємства заводу "ПЕМЗ", філіалом якого був завод "Комплект" виробничого об'єднання "Лтава", стало Відкрите акціонерне товариство "Лтава".

У свою чергу Публічне акціонерне товариство "Завод "Лтава" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Лтава", що підтверджується статутом Публічного акціонерне товариство "Завод "Лтава" /т.2, а.с. 52-64/.

Відносно Полтавського державного виробничого обєднання "Лтава" (ідентифікаційний код 14307952), то судом встановлено, що 30.03.2006 проведено державну реєстрацію припинення вказаної юридичної особи на підставі судового рішення, що не повязане з банкрутством юридичної особи /т.1, а.с. 164 зі звороту/.

Суд бере до уваги, що на час реєстрації Полтавського державного виробничого обєднання "Лтава" розпорядженням Виконавчого комітету Полтавської міської ради народних депутатів від 27.02.1992 № 149-р діяв Закон України "Про підприємства в Українській РСР" від 27.03.1991 № 887-ХІІ, частиною 1 статті 4 якого було встановлено, що діяльність всіх підприємств, розташованих на території Української РСР, здійснюється відповідно до цього та інших законів Української РСР, а у випадках, передбачених ними, - також рішеннями Уряду Української РСР.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців слідує, що Полтавське державне виробниче обєднання "Лтава" було зареєстровано за організаційно-правовою формою як обєднання юридичних осіб /т.1, а.с. 164/.

Статтею 3 Закону України "Про підприємства в Українській РСР" було регламентовано правовий статус обєднань підприємств.

Так, статтею 3 Закону було визначено, що підприємства мають право на добровільних засадах об'єднувати свою виробничу, наукову, комерційну та інші види діяльності, якщо це не суперечить антимонопольному законодавству Української РСР.

Об'єднання діють на основі договору або статуту, який затверджується їх засновниками або власниками. Підприємства, які входять до складу зазначених організаційних структур, зберігають права юридичної особи, і на них поширюється дія цього Закону.

Об'єднання є юридичною особою, може мати самостійний і зведений баланси, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Підприємства, які входять до об'єднання, можуть вийти з його складу із збереженням взаємних зобов'язань та укладених договорів з іншими підприємствами та організаціями.

Вихід структурних підрозділів і самостійних підприємств із об'єднань може здійснюватись за згодою власника майна чи уповноваженого ним органу та з участю трудового колективу з наданням їм права підприємства.

Об'єднання ліквідується за рішенням підприємств, які входять в нього. Ліквідація об'єднання здійснюється у порядку, встановленому цим Законом для підприємства. Майно, яке залишилося після ліквідації об'єднання, розподіляється між учасниками згідно з статутом об'єднання.

Частиною п'ятою статті 124 Господарського кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 (в редакції, чинній на час ліквідації ВО "Лтава"), було визначено, що ліквідація господарського об'єднання провадиться за рішенням підприємств-учасників, а ліквідація державного (комунального) об'єднання - за рішенням органу, що прийняв рішення про утворення об'єднання. Ліквідація об'єднання підприємств здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом щодо ліквідації підприємства. Майно, що залишилося після ліквідації об'єднання, розподіляється між учасниками згідно зі статутом об'єднання підприємств чи договором.

З аналізу наведених норм випливає, що ліквідація обєднання підприємств не мала наслідком припинення підприємств, що входили до його складу, майно обєднання розподілялося між його учасниками.

За таких обставин суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що Завод "Комплект" припинив свою діяльність одночасно із ліквідацією Полтавського виробничого обєднання "Лтава".

Беручи до уваги те, що завод "Комплект" був філією Полтавського електромеханічного заводу, який був перетворений у ВАТ "Лтава", яке не припинило свою діяльність із ліквідацією Полтавського виробничого обєднання "Лтава", суд доходить висновку, що ВАТ "Лтава" є правонаступником Полтавського електромеханічного заводу разом із філією - заводом "Комплект", а у свою чергу відповідач ПАТ "Завод "Лтава" є правонаступником ВАТ "Лтава".

Доказів, які б підтверджували відсутність вказаного факту правонаступництва (зокрема, ліквідаційний баланс ВО "Лтава" або інші документи) відповідачем не надано.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність обовязку відшкодовувати витрати на виплату і доставку пенсій особам, які працювали на Заводі "Комплект".

Стосовно посилань відповідача на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2009 у справі №2а-5286/09, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014 року у справі № 816/4493/13-а /т. 1, а.с. 152-156/, якими встановлено, що ВАТ "Лтава" не є правонаступником Заводу "Комплект" ВО "Лтава", як на преюдицію для даних правовідносин та обставину, яка в силу ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує доказування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, в інших справах (№816/309/15-а, №816/4386/14, №816/816/13-а /т. 2, а.с. 65-95/), встановлено протилежні факти, а саме, факт правонаступництва відповідачем прав та обовязків Заводу "Комплект".

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені. Водночас, передбачене частиною першою статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 14.11.2012 № 2379/12/13-12 "Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України" зазначив, що у разі, якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є іншими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної або господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Досліджені документи в даній справі, аналіз яких викладено вище, не можуть бути проігноровані судом при вирішенні даного спору, а тому суд вважає за необхідне відійти від позиції, викладеної у судових рішеннях, на які посилається відповідач.

Таким чином, суд доходить висновку, що ПАТ "Завод "Лтава" відповідно до пункту 6.3. Інструкції № 21-1 повинен вносити Пенсійному фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_12, а відтак відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком №2 період з 16.05.2014 по 30.04.2015 по пенсіонеру ОСОБА_2 та за період вересень - жовтень 2015 року по пенсіонерам ОСОБА_3, ОСОБА_4І, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, яка складає 36 920,57 грн.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, позовні вимоги управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві до Публічного акціонерного товариства "Завод "Лтава" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених за списком №2, за вересень-жовтень 2015 року та за період з 16.05.2014 по 30.04.2015 в розмірі 36 920,57 грн суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини четвертою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві до Публічного акціонерного товариства "Завод "Лтава" про відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод "Лтава" () на користь Управління Пенсійного фонду України Октябрського району в м. Полтаві () заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій в розмірі 36 920,57 грн (тридцять шість тисяч дев'ятсот двадцять гривень п'ятдесят сім копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2015 року.

Суддя Л.О. Єресько