Справа № 813/6384/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року № 813/6384/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Шозда Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представників

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання дій незаконними та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС про визнання незаконними дій щодо прийняття 14.10.2015 року рішення про відмову у пропуску через митний кордон України товару.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не займається підприємницькою діяльністю; обєм та вартість товару, який ввозився на територію України, не перевищує 50 кг і 500 Євро. Крім цього, продовжує позивач, представником митного посту його було змушено задекларувати товар (50 кг колготок-райтуз) попри те, що такий в силу вимог ст.374 МК України декларуванню не підлягав, оскільки в іншому випадку не було б підстав для прийняття рішення щодо відмови у пропуску товару.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити.

Відповідач у письмових запереченнях проти позову зазначає, що позивач не зміг пояснити необхідність такої значної кількості шкарпеток для особистого користування. Так, постановою Кабінету Міністрів України за №656 від 14.04.2000 року встановлено норми споживання для жінок працездатного віку 6 колготок на два роки та одна пара райтузів на чотири роки. Таким чином, декларуючи товар при митному оформленні, як ввезений для особистих потреб, позивач перевищив вказані норми у більше ніж у 90 разів, що суперечить ч.1 ст.374 МК України.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача та присутніх представників, розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Львівською митницею ДФС 14.10.2015 року винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069, якою відмовлено ОСОБА_1 у пропуску через митний кордон України у звязку з невиконанням вимог ст.364 МК України, а саме: переміщення даним громадянином через митний кордон України товарів (колготи вагою 50 кг, вартістю 1722 злотих), які по кількісних показниках не відповідають меті їх ввезення для особистих сімейних та інших потреб не повязаних із здійсненням підприємницької діяльності шляхом подрібнення партій товару, неможливість застосування положень Розділу 12 МК України.

Позивач, не погодившись зі згаданим рішенням відповідача, оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.365 МК України, громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Частиною 1 ст.374 МК України передбачено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об'єктами оподаткування митними платежами.

Як вбачається зі змісту картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач ввозив товар (колготи) загальною вагою 50 кг, вартістю 1722 злотих, тобто в обсягах та вартістю, які не перевищують встановлених ч.1 ст.374 МК України.

При цьому, посилання митного органу на те, що зазначений товар не відповідає меті ввезення для особистих сімейних та інших потреб не повязаних із здійсненням підприємницької діяльності нічим необґрунтовані та не підтверджуються жодними доказами.

В матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з якого вбачається, що позивач не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності.

Окрім того, слід зазначити, що законом передбачено лише обмеження щодо вартості та кількості (ваги) товару, який ввозиться на митну територію України, а тому особа не зобовязана доводити мету такого ввезення перед митним органом в разі дотримання встановлених ч.1 ст.374 МК України обмежень.

Твердження представника відповідача про перевищення позивачем норм споживання товарів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.2000 року за №656 «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення», то такі жодним чином не підтверджують правомірність прийнятого відповідачем рішення, оскільки дана постанова встановлює лише мінімальні норми споживання непродовольчих товарів, а також не спрямована на врегулювання відносин у сфері митного оформлення товарів.

У відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

А відтак, враховуючи те, що рішення відповідача про відмову у пропуску позивача через митний кордон України необґрунтовані жодними доказами та нормами чинного законодавства, суд вважає, що таке рішення є протиправним.

При цьому, суд в силу положень ст.11, ст.162 КАС України, вважає за необхідне з метою захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати згадану картку відмови, оскільки саме цей акт індивідуальної дії порушує права позивача, а не дії щодо його прийняття.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати, прийняту Львівською митницею ДФС, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069 від 14.10.2015 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Костюшка, 1, на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 29 грудня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк