Справа № 822/614/15
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/30114/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування вимоги,

встановила:

У лютому 2015 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування вимоги про сплату боргу №Ф-244-25у від 14.11.2015.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено, скасовано вимогу ДПІ у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2444-25-у від 14.11.2014.

Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 -229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

14 листопада 2014 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2444-25у.

Проте, позивач зазначив, що сплатив суму недоїмки єдиного соціального внеску в сумі 4154,36 грн. ще 19 лютого 2014 року у відділенні банку АТ "Брокбізнесбанк", що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №р341n2_752 від 19.02.2014.

Судами встановлено, що оплату єдиного внеску було здійснено позивачем через АТ "Брокбізнесбанк", який перебуває в стані припинення, в зв'язку з чим сплачена сума могла бути не зарахована на рахунок ГУДКСУ у Хмельницькій області.

В листопаді 2014 ФОП ОСОБА_2 звернувся до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області з листом про зарахування зазначеної суми в рахунок погашення податкових зобов'язань.

На вказане звернення позивач отримав лист №30168/8-19-14 від 18.12.2014 про відмову у задоволенні його звернення.

Вважаючи вказані дії протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач як платник єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі сплатив суму єдиного внеску у розмірі 4154,36 грн., чим фактично виконав своє податкове зобов'язання, а тому подальше неперечислення коштів на відповідні рахунки відповідача з вини банку не може бути підставою для вимоги повторно сплатити вказану суму боргу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно із частиною 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Абзацом 1 частини 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Виходячи з положень статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку, положень п. 22.4 статті 22 цього ж Закону, за якими під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Згідно ч.129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач виконав свої зобов'язання щодо сплати обов'язкових платежів у строк, визначений законом, а затримка у перерахуванні сплачених ним коштів у вигляді страхових внесків відповідачу сталася не з його вини.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про скасування вимоги - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф. Загородній

М.М. Заїка