Справа № 822/6029/15
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/6029/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі: представника відповідачаОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсними та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Камянець-Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області форми «Р» № НОМЕР_1 від 15.07.2015 року яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 35770,92 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 8942,73 грн., податкове повідомлення-рішення Камянець-Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області форми «Р» № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 38855 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 9713,75 грн., рішення № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року Камянець-Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області про застосування штрафних санкцій в сумі 4129,49 грн., за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 25.06.2015 року Камянець-Подільської ОДПІ Головного управління ДФС у Хмельницькій області з єдиного внеску в сумі 41062,31 грн.

Свій позов позивач мотивує тим, що відповідач 15.07.2015 року на підставі акту перевірки № 345/22-09-17-01/НОМЕР_4 від 25.06.2015 року прийняв такі податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки):

-№ НОМЕР_1 від 15.07.2015 року яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 35770,92 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 8942,73 грн.,

-№ НОМЕР_2 від 15.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 38855 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 9713,75 грн.,

-рішення № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року про застосування штрафних санкцій в сумі 4129,49 грн., за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

-вимогу № Ф- від 25.06.2015 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 41062,31 грн.

Позивач не погоджується з такими податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), в звязку з наступним.

Згідно акту перевірки, позивач безпідставно відніс до складу витрат суми коштів сплачені за використану електроенергію і закуплену гофротару, використання яких в господарській діяльності документально не підтверджені, тому занизив суму доходу за 2013 рік та за 2014 рік та відповідно не сплатив до бюджету податок на доходи з фізичних осіб, занизив суму чистого оподаткованого доходу для нарахування єдиного внеску, а також безпідставно відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість за податковими накладними отриманими від ТОВ «Ласунка Плюс» та ТОВ «Торговий Дім «Левада».

Для належного зберігання продуктів харчування, які зберігаються в орендованих холодильниках-складах необхідно підтримувати відповідний температурний режим, тому працюють охолоджуючі агрегати, які споживають електроенергію. Факт використання електроенергії підтверджується договорами складських приміщень в яких цілодобово підтримується мінусова температура, актами виконаних робіт між позивачем та постачальником ТОВ «Ласунка Плюс», наявними на складах повітроохолоджувачами, перелік яких наданий посадовим особам контролюючого органу при проведенні перевірки.

Склади орендуються в ТОВ «Ласунка Плюс» з яким позивач підписав акти виконаних робіт щодо фактичного використання та відшкодування вартості спожитої електроенергії.

До складу витрат вартість спожитої електроенергії позивач у грудні 2013 року, січні-жовтні 2014 року не відносив.

Згідно книги доходів і витрат за січень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, вересень 2014 року, листопад 2014 року у позивача були збитки, тобто відсутня база для нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску.

Часткова оплата орендної плати за 2013 рік та січень-жовтень 2014 року на суму 51668,88 грн., в тому числі податок на додану вартість, та оплата вартості спожитої електроенергії за листопад-грудень 2013 року та січень-вересень 2014 року на загальну суму 215760,36 грн., в тому числі податок на додану вартість, проведена 12 листопада 2014 року.

Сплачені суми коштів включені до складу витрат в листопаді 2014 року, а саме: витрати на оренду складів в сумі 43057,40 грн., та витрати на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн.

Витрати на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн., контролюючий орган безпідставно виключив із складу витрат.

Крім того за результатами господарської діяльності в листопаді 2014 року є збитки в сумі 214004,48 грн., тому навіть зменшивши суму збитків на вартість електроенергії в залишку будуть збитки в сумі 34204,18 грн., які не можуть бути базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Також за актом перевірки на думку контролюючого органу позивач згідно отриманої податкової накладної безпідставно відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений за гофротару в сумі 1877,48 грн.

Гофротара була придбана у ТОВ «Торговий Дім «Левада» для використання в господарській діяльності, тобто для фасування товару з метою його подальшої реалізації.

Жодних порушень в частині визначення суми чистого доходу який є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб і єдиного соціального внеску та правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за отриманими податковими накладними, немає.

На підставі викладеного позивач вважає податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідача недійсними, в звязку з чим їх необхідно скасувати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснивши суду, що відповідач 15.07.2015 року на підставі акту перевірки № 345/22-09-17-01/НОМЕР_4 від 25.06.2015 року прийняв такі податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки):

-№ НОМЕР_1 від 15.07.2015 року яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 35770,92 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 8942,73 грн.,

-№ НОМЕР_2 від 15.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 38855 грн., та застосовано штрафні санкції в сумі 9713,75 грн.,

-рішення № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року про застосування штрафних санкцій в сумі 4129,49 грн., за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

-вимогу № Ф- від 25.06.2015 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 41062,31 грн.

Позивач не погоджується з такими податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), в звязку з наступним.

Згідно акту перевірки, позивач безпідставно відніс до складу витрат суми коштів сплачені за використану електроенергію і закуплену гофротару, використання яких в господарській діяльності документально не підтверджені, тому занижено суму доходу за 2013 рік та за 2014 рік та відповідно не сплачено до бюджету податок на доходи з фізичних осіб, занижено суму чистого оподаткованого доходу для нарахування єдиного внеску, та безпідставно відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість за податковими накладними отриманими від ТОВ «Ласунка Плюс» та ТОВ «Торговий Дім «Левада».

Для належного зберігання продуктів харчування, які зберігаються в орендованих холодильниках-складах необхідно підтримувати відповідний температурний режим, тому працюють охолоджуючі агрегати, які споживають електроенергію. Факт використання електроенергії підтверджується договорами складських приміщень в яких цілодобово підтримується мінусова температура, актами виконаних робіт між позивачем та постачальником ТОВ «Ласунка Плюс», наявними на складах повітроохолоджувачами, перелік яких наданий посадовим особам контролюючого органу при проведенні перевірки.

Склади орендуються в ТОВ «Ласунка Плюс» з яким позивач підписав акти виконаних робіт щодо фактичного використання та відшкодування вартості спожитої електроенергії.

Позивач не відносив до складу витрат вартість спожитої електроенергії у грудні 2013 року, січні-жовтні 2014 року так як не проводив її оплату.

Згідно книги доходів і витрат за січень 2014 року, квітень 2014 року, травень 2014 року, червень 2014 року, липень 2014 року, вересень 2014 року, листопад 2014 року у позивача були збитки, тобто відсутня база для нарахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску.

Часткова оплата орендної плати за 2013 рік та січень-жовтень 2014 року на суму 51668,88 грн., в тому числі податок на додану вартість, та вартість спожитої електроенергії за листопад-грудень 2013 року та січень-вересень 2014 року на загальну суму 215760,36 грн., в тому числі податок на додану вартість, проведена 12 листопада 2014 року.

Сплачені суми коштів включені до складу витрат в листопаді 2014 року, а саме: витрати на оренду складів в сумі 43057,40 грн., та витрати на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн.

Витрати на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн., контролюючий орган безпідставно виключив із складу витрат.

Крім того за результатами господарської діяльності в листопаді 2014 року є збитки в сумі 214004,48 грн., тому навіть зменшивши суму збитків на вартість електроенергії в залишку будуть збитки в сумі 34204,18 грн., які не можуть бути базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Також за актом перевірки на думку контролюючого органу позивач згідно отриманої податкової накладної безпідставно відніс до складу податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений за гофротару в сумі 1877,48 грн.

Гофротара була придбана у ТОВ «Торговий Дім «Левада» для використання в господарській діяльності, тобто для фасування товару з метою його подальшої реалізації.

Жодних порушень в частині визначення суми чистого доходу який є базою для оподаткування податком на доходи фізичних осіб і єдиного соціального внеску та правомірності віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за отриманими податковими накладними, немає.

На підставі викладеного позивач вважає податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки) відповідача недійсними, в звязку з чим їх необхідно скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, пояснивши суду, що податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірними, оскільки прийняті у повній відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Не підтверджені у використанні в господарській діяльності позивача понесені ним витрати по оплаті електроенергії та гофротари.

Враховуючи викладене у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу (пункт 1.1 статті 1).

В судовому засіданні встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та відповідно до статтей 15, 16 Податкового кодексу України є платником податків, зборів і зобовязаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки і збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів-центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Однією із функцій органів державної податкової служби яку вони виконують згідно підпункту 19.-1.1.1 пункту 19.-1.2 статті 19 Податкового кодексу України є здійснення контролю за своєчасністю подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Також згідно пункту 19-1.1.34 статті 19 Податкового кодексу України органи державної податкової служби забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Порядок проведення перевірок встановлений главою 8 Податкового кодексу України.

Пунктом 75.1, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок встановлений статтею 77 Податкового кодексу України.

Посадовими особами Камянець-Подільської обєднаної державної податкової інспекції проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача.

Згідно пункту 77.9 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

За результатами перевірки відповідач склав акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_4, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладених трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 23.09.2013 року по 31.12.2014 року,

Перевіркою встановлено:

-порушення пункту 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 35770,92 грн., в тому числі за 2013 рік в розмірі 201,13 грн., в 2014 році в розмірі 35569,79 грн.,

-порушення пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8, абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року, внаслідок чого занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, всього на суму 41062,31 грн., в тому числі в 2013 році на суму 465,27 грн., в 2014 році на суму 40597,04 грн.,

-порушення пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету (рядок 25.1 декларації), за квітень-вересень 2014 року, всього на суму 38855 грн.,

-порушення пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено залишок відємного значення який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 декларації) за грудень 2014 року на суму 25584 грн.

Відповідно до підпункту 20.1.18, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно пунктів 58.1, 58.2 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручаться) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (финансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Згідно пунктів 6, 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів мають право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом, стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Згідно частин 1, 3, 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджений наказом Міністерства фінансів України № 1236 від 28.11.2012 року «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 року за N 2135/22447.

На підставі акту перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу (недоїмки):

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.07.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 44713,65 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 35770,92 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 8942,73 грн.

-податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 48568,75 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 38855 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 9713,75 грн.,

-рішення № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4129,49 грн.,

-вимогу про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування № НОМЕР_5 від 25.06.2015 року в сумі 41062,31 грн.

Висновки акту перевірки та прийняті на їх підставі податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.07.2015 року, рішення № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимога про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування № НОМЕР_5 від 25.06.2015 року суд вважає такими, що не відповідають вимогам Податкового кодексу України, тобто вони є протиправними, тому підлягають скасуванню повністю, а податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року, суд вважає таким, що в частині не відповідає вимогам Податкового кодексу України, тобто воно є частково протиправним, тому підлягає скасуванню в частині, враховуючи наступне.

Згідно з реєстраційними даними основними видами господарської діяльності позивача є оптова торгівля продуктами харчування.

Перевіркою встановлено, що фактично у період з 23.09.2013 року по 31.12.2014 року позивач здійснював оптову торгівлю продуктами харчування та перебував на загальній системі оподаткування.

Вказана обставина сторонами не оспорюється.

При перевірці загального оподатковуваного доходу позивача за 2013 рік та 2014 рік, розбіжностей не встановлено.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, повязаних із здійсненням господарської діяльності, встановлено їх завищення всього на суму 219172,56 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 1340,84 грн., та за 2014 рік в сумі 217831,72 грн., в результаті віднесення до складу витрат сум коштів за оплачені електроенергію та гофротару, використання яких документально не підтверджені в межах господарської діяльності позивача.

За результатами перевірки контролюючий орган вважає, що чистий оподатковуваний дохід позивача повинен бути збільшений на 219172,56 грн.

Внаслідок того, що контролюючий орган прийшов до висновку про завищення позивачем витрат при здійсненні господарської діяльності, в звязку з чим зменшено чистий дохід, ним нараховано податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 35770,92 грн.

Також внаслідок завищення витрат та заниження чистого доходу нараховано єдиний внесок в сумі 41062,31 грн., в тому числі в 2013 році в сумі 465,27 грн., в 2014 році в сумі 40597,04 грн.

В звязку з віднесенням сум податку на додану вартість до податкового кредиту які не підтверджені документально, донараховано податкові зобовязання з податку на додану вартість в сумі 43834 грн.

При проведені перевірки контролюючий орган не взяв до уваги витрати позивача понесені ним при оплаті вартості електроенергії та вартості придбаної гофротари.

Між позивачем та ТОВ «Ласунка Плюс» укладено договір оренди складських приміщень № ЛП-23/О від 01.11.2013 року на підставі якого позивач орендує приміщення морозильної камери-складу, загальна вартість орендної плати складає 978,70 грн., та податок на додану вартість 195,74 грн.

Позивач згідно умов договору оренди відшкодовує орендодавцю вартість фактично спожитої електроенергії на рахунок орендодавця відповідно до отриманого розрахунку.

Строк оренди складає 2 місяці з моменту підписання акту прийому-передачі обєктів оренди і діє до 31 грудня 2013 року.

Також між позивачем та ТОВ «Ласунка Плюс» укладено договір оренди складських приміщень № ЛП-1/ОП від 01.01.2014 року на підставі якого позивач орендує складські приміщення-морозильні камери-склади, загальна вартість орендної плати складає 4110 грн., та податок на додану вартість 822 грн.

Складські приміщення надаються орендарю для використання у господарській діяльності, а саме: для розміщення в них продуктів харчування.

Позивач згідно умов договору оренди відшкодовує орендодавцю вартість фактично спожитої електроенергії на рахунок орендодавця відповідно до отриманого розрахунку.

Строк оренди складає 2 роки з моменту підписання акту прийому-передачі обєктів оренди і діє до 31 грудня 2016 року.

Для перевірки підтвердження фактичного використання електроенергії позивач надав договори оренди складських приміщень, розрахунки відшкодування вартості спожитої електроенергії на загальну суму 209785,14 грн., акти виконаних робіт (наданих послуг) за грудень 2013 року-листопад 2014 року на загальну суму 209785,14 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 41957,03 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 3913 від 05.03.2014 року позивач придбав у ТОВ «Торговий Дім Левада» гофротару в кількості 5208 штук на загальну суму 11264,90 грн., в тому числі податок на додану вартість в сумі 1877,48 грн.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента з податку на доходи фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно пункту 164.1 статті 164, підпунктів 164.1.1, 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід-будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування регулюється статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно пунктів 177.1, 177.2, 177.3 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла з 27.05.2012 року до 01.01.2015 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Склад витрат та порядок їх визнання встановлені статтею 138 Податкового кодексу України (в редакції статті яка діяла з 01.01.2011 року до 01.01.2015 року).

Відповідно до пунктів 138.1, 138.9 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції статті яка була чинною до 01.01.2015 року), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України та підпункту 30 пункту 5 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року N 141, наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218 затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення.

Частиною 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Згідно пункту 5 частини 6 Порядку у графі 5 Книги обліку доходів і витрат зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Із пояснень позивача та матеріалів справи судом встановлено, що за умовами договору оренди складських приміщень позивач у грудні 2013 року та протягом січня-грудня 2014 року отримав акти надання (отримання) послуг, в яких вказані розміри відшкодування вартості спожитої електроенергії в грошовому розмірі на користь орендодавця.

Також в підтвердження виконання умов договору оренди та розміру спожитої електроенергії при здійсненні підприємницької діяльності, позивач при проведенні перевірки надав контролюючому органу сам договір оренди, рахунки на оплату спожитої електроенергії за грудень 2013 року-грудень 2014 року, акти прийняття-передавання товарної продукції-електричної енергії, підписаними між орендодавцем позивача-ТОВ «Ласунка Плюс» та постачальником електроенергії-ПАТ ЕК «Чернівціобленерго», акти звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Ласунка Плюс» та позивачем.

За змістом листа орендодавця позивача-ТОВ «Ласунка Плюс» від 08.11.2013 року вбачається, що ведення відокремленого обліку використаної електроенергії, що споживають холодильні агрегати, розміщені в орендованих позивачем складських приміщеннях, неможливе.

Часткова оплата орендної плати за 2013 рік та січень-жовтень 2014 року на суму 51668,88 грн., в тому числі податок на додану вартість, та вартості спожитої електроенергії за листопад-грудень 2013 року та січень-вересень 2014 року на загальну суму 215760,36 грн., в тому числі податок на додану вартість, проведена позивачем 12 листопада 2014 року.

Сплачені суми коштів включені до складу витрат в листопаді 2014 року, а саме: витрати на оренду складів в сумі 43057,40 грн., та витрати на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн.

Споживання електроенергії використовується позивачем в своїй господарській діяльності, оскільки основною його діяльністю є здійснення оптової торгівлі продуктами харчування тому для належного зберігання продуктів харчування, які зберігаються в орендованих холодильниках-складах необхідно підтримувати відповідний температурний режим, в звязку з чим працюють охолоджуючі агрегати, які споживають електроенергію.

Факт використання електроенергії підтверджується договорами складських приміщень в яких цілодобово підтримується мінусова температура, актами виконаних робіт між позивачем та постачальником ТОВ «Ласунка Плюс», наявними на складах повітроохолоджувачами, перелік яких наданий посадовим особам контролюючого органу при проведенні перевірки.

Дослідження змісту наведених норм Податкового кодексу України, Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, встановлених по справі обставин, суд вважає, що контролюючий орган безпідставно виключив із складу витрат витрати позивача понесені ним на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн.

Витрати по оплаті гофротари позивач до складу витрат за період, що підлягав перевірці не відніс, тому вони не вплинули на обрахування податку на доходи фізичних осіб.

Таким чином податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 15.07.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 44713,65 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 35770,92 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 8942,73 грн., необхідно визнати протиправним та скасувати.

Рішення відповідача № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4129,49 грн., та вимога про сплату боргу (недоїмки) із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування № НОМЕР_5 від 25.06.2015 року в сумі 41062,31 грн., також необхідно визнати протиправними та скасувати, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно пунктів 1, 2 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Витрати по оплаті гофротари позивач не відніс до складу витрат за період, що підлягав перевірці, тому вони не вплинули на обрахування єдиного внеску.

Оскільки судом встановлено, що контролюючий орган безпідставно виключив із складу витрат витрати позивача понесені ним на оплату електроенергії в сумі 179800,30 грн., відповідно у відповідача відсутні правові підстави для донарахування єдиного внеску і нарахування штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 48568,75 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 38855 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 9713,75 грн., то суд вважає, що його необхідно визнати протиправним та скасувати в частині, виходячи із такого.

За період з 23.09.2013 року по 31.12.2014 року позивач задекларував податкові зобовязання по податку на додану вартість в сумі 7646429 грн.

Перевіркою встановлено, що за період з 23.09.2013 року по 31.12.2014 року позивач занизив податкові зобовязання з податку на додану вартість в сумі 43834 грн.

За висновком контролюючого органу заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість відбулося внаслідок віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість які не підтверджені використанням в межах господарської діяльності.

Податковий кредит в сумі 41957 грн., сформований на підставі податкових накладних отриманих від ТОВ «Ласунка Плюс» за придбання електроенергії та в сумі 1877,48 грн., на підставі податкової накладної отриманої від ТОВ «Торговий Дім «Левада» за придбання гофротари.

Позивач отримав від ТОВ «Ласунка Плюс» та від ТОВ «Торговий Дім «Левада» податкові накладні.

Факт отримання податкових накладних підтверджується змістом акту перевірки, та поясненнями сторін у справі.

Позивач на підставі отриманих податкових накладних сформував податковий кредит за відповідні звітні (податкові) періоди та подав до контролюючого органу декларації з податку на додану вартість за відповідні звітні (податкові) періоди.

Згідно підпунктів а), б) пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, також з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій-не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Статтею 194 Податкового кодексу України встановлено, що операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об'єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною.

Так як позивач та його контрагенти в період часу здійснення господарських операцій були платниками податку на додану вартість, такі господарські операції з постачання товарів і постачання послуг є об'єктом оподаткування таким податком, тому контрагенти провели оподаткування господарських операцій за базою оподаткування і за ставкою встановленою Законом.

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

-дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Аналізуючи вказані норми Податкового кодексу України, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку, що основним документом, який підтверджує право платника податку на податковий кредит є належно виконана податкова накладна, за умови придбання послуг з метою їхнього подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В звязку з тим, що в судовому засіданні встановлено правомірність отримання електроенергії від орендодавця та її використання в господарській діяльності позивача, суд вважає, що позивач сформував податковий кредит у звітних (податкових) періодах на підставі отриманих податкових накладних від ТОВ «Ласунка Плюс» повній відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Оскільки в судовому засіданні встановлено правомірність дій позивача при формуванні податкового кредиту по господарських відносинах із ТОВ «Ласунка Плюс», суд вважає, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року яким відповідач збільшив позивачу суму грошового зобовязання за платежем з податку додану вартість на загальну суму 48568,75 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 38855 грн., та за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) в сумі 9713,75 грн., необхідно в цій частині визнати неправомірним та скасувати, а саме: в частині нарахування основного платежу в сумі 36978 грн., та в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 9244,50 грн.

Жодних порушень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при проведенні перевірки не виявлено, при розгляді справи в суді не встановлено.

Разом з тим в частині нарахування основного платежу в сумі 1877 грн., та в частині штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 469,25 грн., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року необхідно визнати правомірним, за таких обставин.

Позивач сформував податковий кредит в сумі 1877 грн., на підставі податкової накладної № 349 від 05.03.2014 року, отриманої від ТОВ «Торговий Дім «Левада» за придбання гофротари в кількості 5208 штук на загальну суму 11264,90 грн., в тому числі і податок на додану вартість в сумі 1877 грн.

Відповідно до підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки. У разі відмови платника податків (його посадових осіб або осіб, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню, патентуванню та/або сертифікації) від проведення такої інвентаризації або ненадання для перевірки документів, їх копій (за умови наявності таких документів) застосовуються заходи, передбачені статтею 94 цього Кодексу.

За вимогою відповідача № 11824/22-09-17-03/15 від 26.08.2014 року проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на орендованих позивачем складах, які використовуються ним для здійснення господарської діяльності.

Згідно інвентаризаційного опису № 76 станом на 28 серпня 2014 року товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на складі за адресою: вул. 28 Червня, буд. 35 с. Атаки гофротара в кількості 5208 штук на загальну суму 11264,90 грн., в тому числі і податок на додану вартість в сумі 1877 грн., на складах відсутня.

Інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей підписаний позивачем без будь-яких зауважень.

Наявність податкової накладної за відсутності гофротари на складах свідчить про неправомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість за такою податковою накладною.

Позивач не надав доказів в заперечення змісту інвентаризаційного опису.

Аналізуючи все в сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та доведений у судовому засіданні дослідженими доказами частково, тому його необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 15, 16, 19, 20, 41, 54, 58, 75, 77, 86, 138, 185, 188, 194, 198, 201 ПК України, ст. ст. 4, 6, 7, 9, 11, 13, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ст.ст. 9, 11, 86, 157, 159 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № НОМЕР_1 від 15.07.2015 року, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму на суму 44 713,65 грн., в тому числі за основним платежем - 35 770,92 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8 942,73 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року, в частині якій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму на суму 46 222,50 грн., в тому числі за основним платежем - 36 978 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 9 244,50 грн., в решті податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 15.07.2015 року - залишити без змін.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № Ф- НОМЕР_5 від 25.06.2015 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 41 062,31 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області № НОМЕР_3 від 15.07.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 застосовано штрафні санкції в розмірі 4 129,49 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1211,65 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

В повному обсязі постанова суду буде виготовлена 21.12.2015 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2015 року

Суддя/підпис/ОСОБА_1
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1