Справа № 807/1244/15
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2015 рокум. Ужгород № 807/1244/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Кречко Л.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2І,

відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі начальника Управління ОСОБА_3, представник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі начальника Управління ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 11 грудня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 16 грудня 2015 року.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області в особі начальника управління ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчитинити дії.

В подальшому від Позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с.37-38), якою позивач просить викласти позовні вимоги по справі № 807/1244/15 в такій редакції:

1) визнати незаконними дії Головного управління Державної міграційної служби У Закарпатській області у тимчасовій відмові ОСОБА_1 у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон на повторне звернення-заяву ОСОБА_1 від 15 червня 2015р.;

2) зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області видати позивачу ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, як особі, яка потребує термінового лікування за кордоном.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.01.2015р. в порядку Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі-Закон № 3875) позивач звернувся із заявою до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області (далі ГУ ДМС) про оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Позивач зазначив, що у відповідності до п. 5 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затв. Постановою КМУ № 231 від 31.03.1995р. звернувся до територіального органу ГУ ДМС з метою подання документів для термінового оформлення (в 3-х денний термі), мотивуючи тяжкими захворюваннями та необхідністю термінового лікування за кордоном й надав працівникам ГУ ДМС України в Закарпатській області усі документи згідно абз. 1-7 п. 10 Правил: заяву-анкету, паспорт громадянина України, копію виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, дві фотокартки 3,5 х 4,5 сантиметра, квитанцію про сплату державного мита.

Однак, письмовим повідомленням № 2440 від 25.02.2015р. (а.с.7) за підписом начальника управління ГУ ДМС позивача було повідомлено про тимчасову відмову у видачі закордонного паспорту, мотивуючи такі дії п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» з формулюванням «до відбуття покарання або звільнення від покарання».

Позивач вважає відмову ГУ ДМС у Закарпатській області в особі начальника управління ОСОБА_3 у видачі закордонного паспорту незаконною й такою, що суперечить основоположному праву, викладеному в ст. 33 Конституції України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.37-38).

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву (а.с.16-18). Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.01.2015р. до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернувся громадянин України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Ужгорода, з метою оформлення та отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

У ході перевірки поданих позивачем матеріалів встановлено, що згідно витягу з реєстру управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Закарпатській області № 313/17022015/21210 (а.с.22). ОСОБА_1 є особою, яку 24.12.2012р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області засуджено за ознаками злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. 31.12.2014р. звільнений на основі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 11 днів.

25.02.2015р. на підставі вказаних даних Начальником Головного управління ДМС України в Закарпатській області прийнято рішення, яким тимчасово відмовлено у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3875 ««Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» - до відбуття покарання або звільнення від покарання. Додатково підтверджується повідомленням про тимчасову відмову у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.7).

15.06.2015р. Позивач, ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління ДМС у Закарпатській області з заявою-скаргою (а.с.12). Наголосив, що обмеження у видачі закордонного паспорта на нього не можуть розповсюджуватися, оскільки був звільнений від відбування покарання умовно-достроково ще в 2014 році та виконав всі вимоги чинного законодавства для отримання закордонного паспорта.

Відповідно до ч. 3 п. 12 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів, затвердженого наказом МВС України від 21.12.2004 р. № 1603, Головним управлінням ДМС України у Закарпатській області через відповідні управління інформаційних технологій УМВС здійснюється перевірка наявності чи відсутності підстав, що обмежують право громадянина на виїзд за кордон, передбачених пп. 3, 4 9 п. 22 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995р. № 231 (порушеної проти заявника кримінальної справи; судимості за вчинення злочину; перебування заявника під адміністративним наглядом органів внутрішніх справ). Відповідна інформація підрозділу інформаційних технологій береться до уваги протягом місяця з моменту її надання та долучається до заяви-анкети.

Відносно осіб, засуджених за вчинення злочину, працівники ГУ ДМСУ в Закарпатській області вживають заходів для з'ясування факту відбування покарання або звільнення від нього (відповідно до ч. 4 п. 12 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів, затвердженого наказом МВС України від 21.12.2004 року № 1603).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання.

Винесення обвинувального вироку не завжди тягне за собою реальне відбування покарання.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України: якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Протягом випробувального терміну здійснюється контроль за поведінкою умовно засудженого, відповідно до ст. 76 КК України, на нього можуть бути покладені певні обов'язки, що обмежують його права і свободи, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції (КВІ); повідомляти КВІ про зміну місця проживання; періодично з'являтися для реєстрації в КВІ. Виходячи зі змісту позову, саме такі обмеження покладені судом на позивача.

Таким чином, п. 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» в його конституційно-правовому сенсі у взаємозв'язку з нормами кримінального та кримінально-виконавчого законодавства України не суперечить Конституції України та жодним чином не порушує конституційні права позивача, оскільки передбачена законодавством можливість тимчасового до відбуття (виконання) покарання або до звільнення від покарання обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадку, якщо він засуджений за вчинення злочину, служить реалізації цілей правосуддя і завдань кримінального та кримінально-виконавчого законів, спрямована на забезпечення виконання вироку суду та співмірна конституційно значимим цілям.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги всі обставини, досліджені судом та матеріали справи, враховуючи пояснення відповідача, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 86, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання дій ГУ Державної міграційної служби України в Закарпатській області у тимчасовій відмові у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон на повторне звернення від 15.06.2015р. та зобовязання видати позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, як особі яка потребує термінового лікування - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя ОСОБА_5