Справа № 824/124/15-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/29823/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Заїки М.М.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до Комунального підприємства "Чернівецьке тролейбусне управління" про стягнення заборгованості,

встановила:

У лютому 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства "Чернівецьке тролейбусне управління" про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях задоволено. Стягнуто з КП "Чернівецьке тролейбусне управління" на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях заборгованість в сумі 38879,43 грн. по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав, які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України для зміни чи скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що КП «Чернівецьке тролейбусне управління» перебуває на обліку у позивача як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях на адресу відповідача було надіслано розрахунки фактичних витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до п. "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на загальну суму 4131,72 грн. та п. п. "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на загальну суму 210493,95 грн.

КП "Чернівецьке тролейбусне управління" зазначені в розрахунках суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за липень - вересень 2014 року сплачені частково в сумі 175746,24 грн., у зв'язку із чим утворилась заборгованість в сумі 38879,43 грн.

Судами встановлено, що колишнім працівникам КП "Чернівецьке тролейбусне управління" були призначені пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Позивачем направлено до КП "Чернівецьке тролейбусне управління" розрахунок щодо зобов'язання вносити з коштів призначених на оплату праці, плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими або важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Дані правовідносини, на момент їх виникнення були врегульовані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та «Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 №21-1.

Зазначені нормативно-правові акти передбачали, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати Пенсійному фонду фактичні витрати, пов'язані із виплатою та доставкою пільгової пенсії вказаним особам до досягнення ними (жінками) 55 річного віку, а саме: ОСОБА_2 до 21.06.2014, ОСОБА_3 до 20.08.2013, ОСОБА_4 до 09.01.2014, ОСОБА_5 до 02.07.2013, ОСОБА_6 до 06.02.2014, ОСОБА_7 до 18.11.2013, ОСОБА_8 до 17.04.2014, ОСОБА_9 до 02.04.2014, ОСОБА_10 до 23.03.2014, ОСОБА_11 до 26.11.2014, ОСОБА_12 до 04.02.2014, ОСОБА_13 до 29.01.2014.

В свою чергу в розрахунках Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях щодо здійснення відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій визначені початок та кінцеві дати таких виплат, а саме: ОСОБА_2 з 21.06.2009 до 20.06.2017, ОСОБА_3 з 20.08.2008 до 19.08.2015, ОСОБА_14 з 09.01.2009 до 08.07.2016, ОСОБА_5 з 02.03.2009 до 01.07.2015, ОСОБА_6 з 06.02.2009 до 05.08.2016, ОСОБА_7 з 07.05.2009 до 17.05.2016, ОСОБА_8 з 17.04.2009 до 16.04.2017, ОСОБА_9 з 02.04.2009 до 01.04.2017, ОСОБА_10 з 05.10.2009 до 02.09.2016, ОСОБА_11 з 26.11.2009 до 25.05.2018, ОСОБА_12 з 12.01.2010 до 03.08.2016, ОСОБА_13 з 06.01.2011 до 28.07.2016.

Спір полягає щодо строку відшкодування підприємством витрат на виплату і доставку пільгових пенсій призначених відповідно до пункту "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення " за Списком №2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях є правомірними, оскільки на законодавчому рівні було змінено пенсійний вік.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими та передчасними, оскільки призначення пільгових пенсій відбулось з урахуванням статтей 12, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" тобто досягнення пенсіонерами 50 років із зниженням пенсійного віку на 5 років, а тому є необґрунтовано відшкодування підприємством таких фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії впродовж більш ніж 5 років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 1 та 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників сплачують збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно пункту 2 розділу XV Перехідних положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особами, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсій за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Об'єктом таких платежів є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, пільгові пенсії, призначені на підставі пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають відшкодуванню підприємствами, на яких ці особи отримали відповідний стаж.

Кінцевою датою такого відшкодування є момент досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Збільшення розміру пенсійного віку відбулося на підставі Закону України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції на час виникнення правовідносин, право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, а також відповідно та пункту "б" - "з" частини 1 статті 13 вказаного закону, пенсійний вік особам, які працювали на роботах, віднесених до Списку № 2, зменшувався, за загальним правилом, на 5 років.

Протягом цих 5 років у роботодавців існував обов'язок відшкодовувати пенсійному органу витрати на виплату пенсії відповідних працівників.

Таким чином після внесення змін до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо зміни пенсійного віку, є неузгодженістю її змісту зі статтями 12, 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у тому числі період пільгового зниження пенсійного віку для відповідної категорії осіб міг складати більш як 5 років.

Така неузгодженість була усунута законодавцем шляхом прийняття Закону України від 2 березня 2015 року № 213-ІІІ, яким зміст вказаної статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» приведено у відповідність до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та із змісту якої вбачається, що зниження пенсійного віку для відповідної категорії осіб не може перевищувати 5 років.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості відмови в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях оскільки призначення пільгових пенсій відбулось з урахуванням статтей 12, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тобто досягнення пенсіонерами 50 років із зниженням пенсійного віку на 5 років, а тому є необґрунтованим відшкодування підприємством таких фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії впродовж більшої тривалості років.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях до Комунального підприємства "Чернівецьке тролейбусне управління" про стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф. Загородній

М.М. Заїка