Справа № 642/9564/15-а
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

25 грудня 2015 р. № 642/9564/15-а

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Ю.В.Бадюкова надійшла адміністративна справа, в якій позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в якому просить суд, з урахуванням уточнень, зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції України зняти арешт та заборону відчуження вчинені на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 02.11.2011 року, з транспортного засобу BMW-520, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що при примусовому виконані виконавчого листа №2а-15918/10/2070 від 15.04.2011 року було накладено арешт на автомобіль BMW-520, державний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за позивачем. Постановою державного виконавця було повернуто вказаний виконавчий лист стягувачу, проте в порушення вимог Закону Про виконавче провадження не було скасовано постанову від 02.11.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження щодо транспортного засобу BMW-520, державний номер НОМЕР_1, чим порушено права позивача.

Представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та надано уточнення до адміністративного позову.

Представником відповідача було подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та надані заперечення проти позову, в яких зазначено, що державним виконавцем було проведено усі дії у відповідності з положеннями Закону Про виконавче провадження, жодних прав та свобод позивача при цьому порушено не було.

Враховуючи неявку сторін, суд визнає можливим справу розглянути без їх участі на підставі наявних у ній доказів.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що 25.05.2011 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження №26765954 з примусового виконання виконавчого листа №2а-15918/10/2070 виданого 15.04.2011 року Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1518591,18 грн. на користь держави.

В межах даного виконавчого провадження №26765954 було винесено постанову від 02.11.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на автомобіль BMW-520, державний номер НОМЕР_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

Постановою від 27.01.2012 року на підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» оголошено розшук транспортного засобу BMW-520, державний номер НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, прийнятої на підставі ч.1 п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського міського управління юстиції ОСОБА_3, заходи розшуку вищевказаного транспортного засобу ДАІ виявилися безрезультатними.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 13.11.2015 року на автомобіль BMW-520, державний номер НОМЕР_1 накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 26765954 від 02.11.2011 року Ленінського ВДВС ХМУЮ.

Позивач, вважає, що не знявши арешт з належного йому майна, після повернення виконавчого документа стягувачу, відповідач порушив його права.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно положень ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За приписами ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, накладати арешт на майно та кошти та інші цінності боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У відповідності до вимог ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Так, ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за виняткам майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 1 ст. 30 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Таким чином, як вбачається зі змісту вказаної статті, законодавець визначив повернення виконавчого документа стягувачу одним із способів завершення виконавчого провадження.

Згідно з положеннями ст. 30 даного Закону повернення виконавчого листа і закінчення виконавчого провадження, є різними способами завершення виконавчого провадження.

Разом з тим, з аналізу норм ЗУ Про виконавче провадження, вбачається, що у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу виконавче провадження є завершеним і виконавчі дії по ньому провадитись не можуть, у звязку з чим, у відповідача не має законних підстав для подальшого застосування арешту майна позивача.

Крім того, відповідно до пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав (ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Однак, в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу не зазначено про зняття арешту з майна боржника, в тому числі й з автомобіля, на який звернено стягнення, що порушує права позивача.

Також слід зазначити, що виконавче провадження №26765954 відкрито на підставі виконавчого листа №2а-15918/10/2070 винесеного за наслідками розгляду справи №2а-15918/10/2070. Постанова Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2011 року у справі №2а-15918/10/2070 прийнята за наслідками розгляду обставин встановлених постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2009 року по справі №2а-41395/09/2070 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Харкова про визнання недійсними податкового повідомлення-рішення №/0 від 28.08.2009 року на суму 33416,43 грн. та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 28.08.2009 року на суму 1485174,75 грн., яка на час прийняття рішення у справі №2а-15918/10/2070 набрала законної сили. Проте Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2012 постанову ХОАС від 13.10.2009 та ухвалу ХААС від 09.03.2010 року у справі №2а-41395/09/2070 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2013 року по справі №14284/12/2070, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, скасоване податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова №/0 від 28.08.2009 року та скасоване рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Харкова про застосування штрафних фінансових санкцій № від 28.08.2009 року. Таким чином, на даний час відпалі обставини які слугували підставою для накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Суб'єкт владних повноважень повинен тлумачити та застосовувати законодавство України розумно, розсудливо, справедливо, добросовісно, пропорційно, не на свою користь, а на користь громадян, у будь-якому спірному питанні давати перевагу їх інтересам, навіть якщо вони є боржниками (ч. 3 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що державним виконавцем при поверненні виконавчого документу стягувачу не вирішено питання про арешт майна боржника, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про зобов'язання вчинити певні дії задовольни в повному обсязі.

Зобов'язати Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції України зняти арешт та заборону відчуження вчинені на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 02.11.2011 року, з транспортного засобу BMW-520, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.