Справа № 816/915/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Київ К/800/31631/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області про визнання дій протиправними та скасування постанов за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (далі - Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ), в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправними дії Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ щодо винесення та скасувати постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 14 січня 2015 року ВП №45350871, від 16 березня 2015 року ВП №46761610; скасувати постанови державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ: про відкриття виконавчого провадження від 06 березня 2015 року ВП №46761610, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17 листопада 2014 року ВП №45350871, від 13 березня 2015 року ВП №46682032, від 13 березня 2015 року ВП №46761610, про арешт коштів боржника від 20 квітня 2015 року ВП №46682032.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на примусовому виконанні в Крюківському ВДВС Кременчуцького МУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 46872718 до складу якого входять:

- ВП № 45350871 з примусового виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці № Ф-2453 від 03 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці боргу в сумі 4010,30 грн.;

- ВП № 46682032 з примусового виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці № Ф-4327 від 20 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці боргу в сумі 1194,03 грн.;

- ВП № 46761610 з примусового виконання вимоги Кременчуцької ОДПІ № Ф-809/5850 від 05 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Кременчуцької ОДПІ боргу в сумі 1267,95 грн.

Дані виконавчі провадження були відкриті 10 листопада 2014 року (ВП № 45350871), 26 лютого 2015 року (ВП № 46682032) та 06 березня 2015 року (ВП № 46761610), про що державним виконавцем винесено відповідні постанови про відкриття виконавчих проваджень та направлено сторонам для відома та виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, оскаржувані постанови ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та винесені державним виконавцем на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606.

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За правилами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, якими, зокрема, є рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01 березня 2001 року № 121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Оскільки докази того, що виконавчий документ (вимога Кременчуцької ОДПІ № Ф-809/5850 від 05 листопада 2014 року) не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», відсутні, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 березня 2015 року ВП №46761610 прийнята з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Частинами 1, 2 статті 68 вказаного Закону встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Враховуючи те, що в заявах стягувачів (Управління пенсійного фонду України в м. Кременчуці, КОДПІ) про відкриття виконавчого провадження міститься прохання звернути стягнення на доходи боржника, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що оскаржувані постанови державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника від 14 січня 2015 року ВП №45350871 та від 16 березня 2015 року ВП №46761610 прийняті відповідачем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, згідно частини 4 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; розміщення оголошення в засобах масової інформації; виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Таким чином, згідно Актів державного виконавця про витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій від 13 березня 2015 року ВП №46682032, ВП №46761610, ВП №45350871 відповідачем правомірно віднесено до витрат на проведення виконавчих дій витрати, пов'язані з виготовленням та пересиланням документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень тощо, які передбачені в статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно підпункту 4.1.9 пункту 4.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, державним виконавцем при примусовому виконанні вимоги №Ф-4327, виданої 20 листопада 2013 року Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Кременчуці про стягнення з ОСОБА_4 боргу в сумі 1194,03 грн., прийнято оскаржувану постанову про арешт коштів боржника з підстав несплати боржником коштів в наданий термін, що узгоджується з наведеними вище вимогами законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що вимоги про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці № Ф-2453 від 03 вересня 2012 та № Ф-4327 від 20 листопада 2013 року є виконавчими документами, подані на примусове виконання до відповідача повноважним органом Пенсійного фонду та відповідають вимогам, визначеним у Законі України «Про виконавче провадження».

При цьому, в матеріалах справи наявна копія постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року, якою ОСОБА_4 у задоволенні позову до Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про визнання протиправними дій щодо відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги №Ф-2453, виданої 03 вересня 2012 року УПФ, та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 листопада 2014 року ВП №45350871 відмовлено.

Крім того, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2014 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо формування та надсилання Управлінням Пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області вимоги про сплату боргу від 20 листопада 2013 року №Ф-4327 та її скасування.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову в даній справі, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що оскаржувані постанови відповідача винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі, не ґрунтуються на законі, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскільки оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало