Справа № 813/269/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року № 813/269/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представник третьої особи не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби України у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про визнання протиправними рішення та дії, зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби України у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Львівській області, з урахуванням заяви про уточнення з наступними позовними вимогами:

- визнати неправомірними рішення та дії ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби України у Львівській області при видачі позивачу закордонного паспорту в травні 2014 року, вимагаючи при цьому додаткових оплат, оскільки такі оплати входять у вартість державного мита;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повернути позивачу оплачені і витрачені на судову тяганину кошти в сумі 1617 грн 15 коп., а саме: сплачені за бланк в розмірі 120 грн і послуги в розмірі 87 грн 15 коп; судовий збір за адміністративний позов в розмірі 249 грн; судовий збір за розгляд трьох апеляційних скарг в розмірі 450 грн; за складання і оформлення адміністративного позову та апеляційних скарг в розмірі 720 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вимоги відповідача щодо сплати вартості оформлення та видачі паспорта для виїзду за кордон та вартості бланку є протиправними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а також суперечать практиці Верховного Суду України. Просить суд позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які наведені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 року № 795 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1098) затверджено Перелік платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розмір плати за їх надання. Пунктом 27 постанови Кабінету Міністрів України № 795 встановлено плату за надання послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 коп. При цьому, відповідно до примітки до постанови Кабінету Міністрів України № 795 розмір плати за надання послуг наведено без урахування податку на додану вартість та вартості бланків і номерних знаків. Вартість бланка паспорта визначена у розмірі 120 грн. Кошти отримані від надання таких адміністративних послуг перераховуються до загального фонду Державного бюджету. Ствердив, що вимога про оплату послуг за оформлення та видачу паспорта та оплату вартості бланку паспорта відповідає чинному законодавству та є законною. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин, суд на підставі ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) ухвалив розглянути справу у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів, згідно з ч. 6 ст. 71 КАС України.

Дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з документами для виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, сплативши при цьому державне мито у розмірі 170,00 грн.

Водночас відповідач за виготовлення позивачу паспорта для виїзду за кордон зажадав від позивача сплати вартості адміністративних послуг у розмірі 87,15 грн та вартості бланку у розмірі 120 грн.

Зважаючи на нагальну потребу в отриманні позивачем паспорта ним сплачено кошти в розмірі 87,15 грн за послуги ДМС України у Львівській області та 120 грн за вартість бланку, що стверджується долученими до справи копіями квитанцій від 20.05.2015 року.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся із позовом до суду.

Отже спір виник щодо правомірності вимоги сплати позивачем при оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон коштів в розмірі 87,15 грн. як оплату за послуги ДМС України та 120 грн. за вартість бланку паспорта громадянина України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вчинення державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними.

Одночасно Конституцією України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок і порядок вирішення спорів у цій сфері визначені Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України №3857-XII від 21.01.1994 року (далі - Закон України №3857-XII ).

Відповідно до ст. 7 Закону України №3857-XII передбачено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

На реалізацію наведеної норми Постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 року затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення (далі - Правила).

Пунктом 10 зазначених Правил передбачено вичерпний перелік документів, які подаються для оформлення паспорта у разі тимчасового виїзду за кордон, а саме: заява-анкета встановленого зразка; паспорт громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб віком до 16 років); копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, крім осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; квитанція про сплату державного мита або документ, що підтверджує право на звільнення від його сплати.

Справляння державного мита закріплено п. 9 Правил.

Положеннями п. 6 ст. 2 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито № 7-93 від 21.01.1993 року визначено, що державне мито справляється за оформлення нового зразка паспорта громадянина України для поїздки за кордон.

Відповідно до п.п. б п. 6 ст. 3 цього ж Декрету, ставки державного мита встановлюються в таких розмірах: за видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170,00 грн.

Жодних інших платежів чинним законодавством України на момент звернення позивача з заявою про оформлення та видачу паспорта для виїзду за кордон не передбачено.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

В своїй постанові Верховний Суд України від 17.12.2013 року по справі №21-441а13, зазначив, що сплата установленого Декретом державного мита покриває вартість витрат, повязаних із учиненням міграційною службою дій щодо видачі громадянам України закордонного паспорта на право виїзду за кордон (у тому числі й вартість бланка). Тому міграційна служба не вправі вимагати повторної оплати тих самих дій (послуг) на підставі іншого нормативно-правового акта.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про протиправність вимог міграційної служби щодо надання та сплати за оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон документів і платежів, які не передбачені Законом України №3857-XII та Правилами спеціальними правовими актами, що врегульовують ці правовідносини.

Відтак, посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку платних послуг, які надаються підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби, і розміру плати за їх надання № 795 від 04.06.2007 року у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1098 від 26.10.2011 року в обґрунтування правомірності стягнення плати за надання послуги з оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон у розмірі 87,15 грн та п. 4 Порядку надання підрозділами Міністерства внутрішніх справ та Державної міграційної служби платних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання надання підрозділами МВС та ДМС платних послуг № 1098 від 26.10.2011 року, як на обґрунтування правомірності стягнення вартості бланка паспорта в розмірі 120 грн, суд оцінює критично.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо вимоги сплати позивачем коштів в розмірі 87,15 грн як плати за послуги ДМС України та 120 грн як плати за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

А відтак, з метою відновлення порушеного права позивача належним способом захисту такого права буде зобовязання відповідача повернути позивачу зайво стягнені кошти за додаткові послуги ДМС в розмірі 87,15 грн та за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон в розмірі 120,00 грн.

Щодо позовної вимоги позивача визнати неправомірними рішення ОСОБА_3 управління Державної міграційної служби України у Львівській області при видачі позивачу закордонного паспорту в травні 2014 року, вимагаючи при цьому додаткових оплат, оскільки такі оплати входять у вартість державного мита, то суд зазначає, що таких рішень відповідача як суб'єкта владних повноважень прийнято не було, відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у формі витрат на правову допомогу та у формі судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

В той час позивачем до справи в підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу за складання і оформлення адміністративного позову не долучено жодного доказу.

Відтак, понесені витрати позивача на правову допомогу стягненню на користь позивача не підлягають.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що 22.01.2015 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження за даним позовом, а матеріали позовної заяви з доданими до неї документами, повертались позивачу, та котрий на підтвердження своїх витрат не долучив повторно платіжного документу, в якому саме розмірі ним сплачувався судовий збір при зверненні з даним позовом до суду, суд не в змозі присудити в його користь понесенні ним судові витрати у формі судового збору, оскільки такі позивачем документально не підтвердженні.

При цьому, суд роз'яснює позивачу, що він вправі повторно звернутися до суду з питанням повернення судового збору, надавши при цьому платіжний документ в підтвердження ним сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Щодо стягнення в користь позивача судового збору сплаченого за подання ним апеляційних скарг суд зазначає, що згідно із ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

А відтак питання про повернення судового збору вирішується тим судом, при зверненні до якого сплачувався цей збір.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, сукупність вищевикладених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо вимоги сплати позивачем 87,15 грн за послуги ДМС.

Визнати протиправними дії ОСОБА_3 управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо вимоги сплати позивачем 120,00 грн за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Зобовязати Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області повернути ОСОБА_1 зайво стягнені кошти за додаткові послуги ДМС в розмірі 87,15 грн та за вартість бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон в розмірі 120,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 30.12.2015 року.

Суддя Сидор Н.Т.