Справа № 826/17658/15
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
24 грудня 2015 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П.,Твердохліб В.А.;
за участю секретаря: Драч М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної фінансової інспекції в місті Києві до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2015 року, Державна фінансові інспекція в місті Києві (далі по тексту - Держфінінспекція в м. Києві, позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить: прийняти рішення щодо стягнення військовою частиною НОМЕР_1 що завдані внаслідок оплати спожитих військовою частиною НОМЕР_2 послуг з опалення та енергопостачання в сумі 620 000,00 грн; прийняти рішення щодо коригування військовою частиною 3077 вартості послуг, що будуть надані Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» відповідно до укладеного договору в подальшому на суму 225 413,17 грн; прийняти рішення щодо стягнення військовою частиною НОМЕР_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «ТЕМП-300» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Арм Спорт» збитки завдані внаслідок завищення вартості товарів в сумах 35 313,33 грн та 19 997,76 грн; прийняти рішення щодо повернення військовою частиною НОМЕР_1 зайво нарахованих та виплачених заохочень в сумі 8 652,00 грн; прийняти рішення щодо повернення військовою частиною НОМЕР_1 зайво сплачених сум прибуткового податку і єдиного соціального внеску в сумі 4 300,04 грн; прийняти рішення щодо відображення військовою частиною НОМЕР_1 кредиторської заборгованості на вартість наданих послуг в сумі 5 555,75 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що відповідно до плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекцією в м. Києві було проведено ревізію окремих напрямів фінансово-господарської діяльності В/ч НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, в результаті проведення якої виявлено ряд порушень, які викладені в акті ревізії від 23.04.2015.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з таких підстав.
Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, Державною фінансовю інспекцією в м. Києві відповідно до п. 1.1.6.1 Плану контрольно ревізійної роботи Дерфінінспекції в м. Києві на І квартал 2015 року проведено ревізію окремих напрямів фінансово господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, якою встановлено ряд порушень та недоліків, що задокументовані в акті ревізії від 23.04.2015 року № 07-30/690.
Відповідачу було пред`явлено вимогу від 07 травня 2015 року №26-07-14-14/4473 щодо усунення порушень законодавства, в якій об`єкту контролю запропоновано: стягнути з військової частини НОМЕР_2 збитки в сумі 620 000,00 грн, завданих В/ч НОМЕР_1 внаслідок оплати спожитих військовою частиною НОМЕР_2 послуг з опалення та енергопостачання; скоригувати вартість послуг, що будуть надані Приватним акціонерним товариством «Київобленерго» відповідно до укладеного договору в подальшому на суму 225 413,17 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «ТЕМП-300» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Арм Спорт» збитки в сумах 35 313,33 грн та 19 997,76 грн, завдані внаслідок завищення вартості товарів на суму податку на додану вартість.
В іншому випадку стягнути з винних осіб у порядку, встановленому ст.ст.133-136 Кодексу законів про працю України або Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців
за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР матеріальну шкоду в розмірі 620 000,00 грн, 225 413,17 грн., 35 313,33 грн. та 19 997,76 грн. відповідно; повернути зайво нараховане та виплачене заохочення в сумі 8 652,00 грн; повернути зайво сплачені суми прибуткового податку і єдиного соціального внеску в сумі 4 300,04 грн.
В іншому випадку стягнути з винних осіб у порядку, встановленому ст.ст.133-136 Кодексу законів про працю України або Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР матеріальну шкоду в розмірі 8 652,00 грн та 4 300,04 грн відповідно; відобразити кредиторську заборгованість на вартість наданих послуг в сумі 5 555,75 грн.
У наведеній вимозі визначено терміни зворотного інформування про вжиті заходи та надання відповідних підтверджуючих документів до 08 червня 2015 року.
З огляду на те, що на час звернення позивача до суду із даним позовом, за його твердженням залишились не відшкодованими в повному обсязі збитки, що зазначені у листі-вимозі, Держфінінспекція в м. Києві звернулась до суду з даним позовом.
З огляду на наведені обставини, а також беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд на підставі ч.6 ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.
В статті 6 Конституції України закріплено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 12 статті 92 Основного закону України встановлено, що виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
При цьому, Конституція України не передбачає право центральних органів виконавчої влади застосовувати аналогію права або закону при вирішенні будь-яких питань, що належать до їх компетенції, а вимагає діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначаються Законом України від 26 січня 1993 року №2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі по тексту - Закон № 2939-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Наказом Міністерства фінансів України 3 жовтня 2011 року №1236 затверджено Положення про державні фінансові інспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (надалі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Положенням визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об`єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).
Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).
Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.
Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону№2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.
Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону №2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Наведені норми законодавства у своїй сукупності дали підстави Верховному Суду України для висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не шляхом звернення із позовом до підконтрольної установи про зобов`язання вчинити певні дії - виконання вимоги. Зобов`язання виконати вимоги Дерфінінспекції в судовому порядку не є правильним способом захисту порушених прав держави.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 28 жовтня та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-462а14, № 21-442а14 відповідно).
Згідно абз.2 частини першої статті 244-2 висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
З огляду на наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, враховуючи всі наведені обставини в їх сукупності та виходячи з положень законодавства, якими регулюються спірні правовідносини і визначаються повноваження позивача, та відсутністю правових підстав для задоволення даного позову.
Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволені адміністративного позову.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, поряд з тим, що на суб`єкта владних повноважень, у випадку, якщо він є відповідачем в адміністративній справі, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом адміністративного судочинства України на кожну сторону, в не залежності від того чи є вона суб`єктом владних повноважень, покладено обов`язок щодо доведення обставин на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.
Крім цього, відповідно до правил ст. 94 КАС України, ч. 6 ст. 186 КАС України та ст. ст. 4, 5 Закону України Про судовий збір від 08 липня 2011 року № 3674-VI колегія суддів вирішує питання про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Якщо оскаржується судове рішення, прийняте після 01 вересня 2015 року, за результатами вирішення позовної заяви, поданої до 01 вересня 2015 року застосовується нова ставка за подачу апеляційної скарги, яка, однак, обчислюється від розміру судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, відповідно до Закону України "Про судовий збір" в редакції від 19.09.2013 року, та сумі мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 року.
Тобто, загальна сума до сплати при подачі апеляційної скарги становить 5 359, 20 грн, який належить стягнути з Державної фінансової інспекції в місті Києві.
Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 29 грудня 2015 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 24 грудня 2015 року.

.

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.