Справа № 804/5048/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2015-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2015 рокусправа № 804/5048/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі № 804/5048/15 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградського окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої суддівської винагороди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградського окружного адміністративного суду, в якому просив визнати протиправними дії щодо виплати йому суддівської винагороди за лютий 2015 р. в розмірі однієї мінімальної заробітної плати та стягнути недоплачену суму суддівської винагороди, яка включає: посадовий оклад у розмірі дев'яти мінімальних заробітних плат, а також доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Указом Президента України № 342/2008 від 11.04.2008 р. його призначено на посаду судді Кіровоградського окружного адміністративного суду строком на 5 років. Повноваження судді позивач здійснював до 10.04.2013 р. Не зважаючи на закінчення п'ятирічного строку повноважень судді, позивач на час звернення з позовом не звільнений з посади судді Кіровоградського окружного адміністративного суду, у зв'язку з чим продовжував щомісяця отримувати суддівську винагороду за перебування на цій посаді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат та доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу. У лютому 2015 р. позивач отримав суддівську винагороду у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, що вважає порушенням конституційних гарантій незалежності та правового захисту суддів. Вказав, що Кіровоградський окружний адміністративний суд неправомірно обмежив його права як судді, застосувавши до нього частину 9 ст. 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" зі змінами відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. № 76-VIII, якою обмежено виплату суддівської винагороди суддям з моменту закінчення повноважень до моменту звільнення розміром однієї мінімальної заробітної плати. Позивач зазначає, що такі обмеження щодо нього повністю суперечать положенням Конституції України, рішенню Конституційного Суду України та Рекомендаціям комітету Міністрів Ради Європи.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що обмеження позивачу розміру суддівської винагороди здійснено у відповідності до діючого на лютий 2015 р. законодавства, а саме ч.9 ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої передбачено обмеження розміру суддівської винагороди судді, щодо якого Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відмову в рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково, розміром однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 р. скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Щодо порушення норм матеріального права зазначив, що висновки суду першої інстанції про законність обмеження суддівської винагороди однією мінімальною заробітною платою є необґрунтованими з огляду на їх невідповідність конституційним принципам про недопустимість скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відтак, норми Законів України, на які послався суд першої інстанції, є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Крім того, вказав, що порушення Вищою радою юстиції України та Президентом України строків проведення процедури звільнення з посади суддів у зв'язку із закінченням п'ятирічного терміну повноважень та прийняття указу про таке звільнення не може бути підставою для обмеження розміру суддівської винагороди, оскільки названі обставини виникли не з вини таких суддів.

Апеляційна скарга також обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено порядок виклику сторін у судове засідання. Так, позивач послався на те, що судову повістку отримав з порушенням вимог ч.3 ст.35 КАС України - 28.04.2015 р. - за два дні до засідання, тоді як норми зазначеної статті передбачають вручення повісток не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Позивач також посилається на порушення судом норм п.1 ч.1 ст.128 КАС України, згідно якої суд відкладає розгляд справи в разі неприбуття у судове засідання сторони (сторін) або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені повістки. Вказує, що розгляд справи, який відбувся з порушенням норм ст..128 КАС України, позбавив його можливості скористатися правами, передбаченими ст..ст. 51, 137 КАС України щодо зміни підстав позову. Зазначає, що ним подано відповідну заяву, у якій також йдеться про те, що відповідачем в порушення ч.2 ст.29 Закону України «Про оплату праці» та ст.103 Кодексу законів про працю України не повідомлено позивача про зміну діючих умов праці, не ознайомлено з відповідним наказом чи розпорядженням щодо виплати позивачу суддівської винагороди у розмірі однієї заробітної плати , у тому числі в період з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 р. Відтак, виплата позивачу суддівської винагороди здійснювалась без достатніх на те правових підстав.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Зазначив, що з врахуванням того, що рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27 лютого 2013 р. ОСОБА_1 було відмовлено у рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково, у відповідача, з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ та листа ДСА №1-315/15, були всі законні підстави здійснювати нарахування суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати

Сторони по справі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, своїх представників для участі у її розгляді не направили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників сторін.

У судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Указом Президента України від 11.04.2008 р. ОСОБА_1 призначений на посаду судді Кіровоградського окружного адміністративного суду.

10.04.2013 р. закінчився п'ятирічний строк перебування позивача на посаді судді Кіровоградського окружного адміністративного суду, у зв'язку з чим, останній звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії України із заявою про рекомендування його на посаду судді безстроково.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27.02.2013 р. позивачу відмовлено у рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково.

Не погодившись із названим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до Вищої ради юстиції України, яка 15.10.2013 р. рішенням, прийнятим за результатами розгляду скарги позивача, залишила без змін рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про відмову у рекомендуванні для обрання на посаду судді безстроково.

05.11.2013 р. на засіданні секції з питань призначення суддів на посади та звільнення з посад Вищої ради юстиції України розгляд питання про внесення подання Президентові України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Кіровоградського окружного адміністративного суду у зв'язку із закінченням строку, на який його було призначено, було відкладено з огляду на подання ним адміністративного позову про оскарження рішення Вищої ради юстиції України від 15.10.2013 р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.01.2014 р. позов ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 27.02.2013 р. залишено без розгляду (а.с. 39).

З 11.04.2014 р., відповідно до положень пункту 3 Розділу ІІ Закону України "Про відновлення довіри до судової влади в Україні", повноваження членів Вищої ради юстиції, крім тих, які перебувають у цьому органі за посадою, припинено. У зв'язку з чим, на момент звернення позивача до суду із зазначеним позовом питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді не вирішено.

Наказом голови Кіровоградського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 № 16 від 02.03.2015 р. про обмеження суддівської винагороди, визначено встановити з 01.02.2015 р. обмеження суддівської винагороди десяти розмірами мінімальних заробітних плат суддям Кіровоградського окружного адміністративного, окрім судді Флоренко О.Ю., якому встановлено виплату у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як такому, що не був рекомендований Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на обрання на посаду судді безстроково (а.с. 44).

З довідки, виданої фінансово-господарським відділом Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 р. за вих. № 9630/15 вбачається, що позивач отримав суддівську винагороду за лютий 2015 р. у вигляді окладу в сумі 1 218 грн., та індексацію в сумі 302 грн.

Здійснюючи перегляд постанови суду першої інстанції, колегії суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 111 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 112 цього Закону, Вища рада юстиції вносить подання Президентові України про звільнення судді з посади у разі закінчення строку, на який його призначено, якщо Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відмову в рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково.

У відповідності до п. 10 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VІІІ (в редакції, що діяла до 01.04.2015 р.), визначено, що у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, прокурорів, працівників державних органів (крім Національного антикорупційного бюро та Національного агентства з питань запобігання корупції) та інших бюджетних установ, працівників Національного банку України, суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі).

Між тим, 01 січня 2015 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р., яким статтю 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" доповнено частиною 9 наступного змісту: судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Зазначені положення Закону діяли до 28.03.2015 р., а саме, до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції, викладеній на підставі Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ. З набранням законної сили зазначеним Законом від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ, втратили чинність положення ч. 9 ст. 129 Закону, якими було встановлено, що судді з моменту закінчення його повноважень до моменту прийняття рішення про його звільнення (відставку) здійснюється виплата суддівської винагороди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

На даний час, згідно з ч. 1 ст. 133 Закону в редакції, викладеній на підставі Закону України від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ, виплата суддівської винагороди регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, у період часу з 01.01.2015 р. по 28.03.2015 р. були чинними положення ч. 9 ст. 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", які обмежували розмір суддівської винагороди судді, щодо якого Вищою кваліфікаційною комісією суддів України прийнято рішення про відмову в рекомендуванні його для обрання на посаду судді безстроково, розміром однієї мінімальної заробітної плати у розрахунку за повний календарний місяць.

Відтак, позивачу правомірно обмежено суддівську винагороду у лютому 2015 р., тобто, в період дії обмежень, передбачених ч. 9 ст. 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", розміром однієї мінімальної заробітної плати. Посилання відповідача на невідповідність ч.9 ст.129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції, чинній з 01.01.2015 року, нормам Конституції України не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідних рішень Конституційним судом України винесено не було.

Що стосується норм Конституції України, то останні безпосередньо не визначають розмір суддівської винагороди.

Посилання позивача на норми ст.29 Закону України «Про оплату праці» та ст.. 103 Кодексу законів про працю України, згідно яких власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити працівника про зміну умов оплати праці, не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для задоволення позову, оскільки у названих нормативних актах йдеться про дії, які вчиняються з ініціативи власника або адміністрації підприємства за наявності трудового договору.

У даному випадку має місце публічна служба, порядок проходження якої визначено окремим Законом, обов'язковим для виконання учасниками спірних правовідносин, зокрема адміністрацією суду.

Що стосується відсутності своєчасно виданого наказу та ненадання даних щодо оплати праці, про які йдеться у ст.. 30 Закону України «Про оплату праці», ст. 110 Кодексу законів про працю України, то вказані порушення можуть бути підставою для визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, тощо, однак такі дії не тягнуть за собою зміну розміру оплати праці, визначеного законом.

Отже, погоджуючись з позивачем стосовно порушення судом першої інстанції норм ст.. 128 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, названі порушення не призвели до помилкового судового рішення, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року є вірною по суті, що згідно ст. 200 КАС України виключає підстави для її скасування.

Виходячи із зазначеного, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2015 року у справі № 804/5048/15 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.В. Шлай