Справа № 804/8449/15
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2015 рокусправа № 804/8449/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 р. по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкової вимоги та зобов'язання вчинити певні дії , -

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкову вимогу №17-23 від 01.07.2015р. (форма "Ю"), яка була складена Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України, якою ПАТ "ДНІПРОАЗОТ" було повідомлено, що станом на 30.06.2015р. сума податкового боргу з авансового внеску з податку на прибуток приватних підприємств становить 592 722,00 грн.; зобов'язати відповідача скасувати суму податкового боргу позивача за грошовим зобов'язанням - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств (код бюджетної класифікації 11024000) у розмірі 592722,00 грн. в особовому рахунку позивача; зобов'язати відповідача здійснити коригування в сторону зменшення суми податкового боргу за грошовим зобов'язанням - авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 592 722,00 грн. в картці особового рахунку позивача.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, допущення порушення та невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкової вимоги та прийняти нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" зареєстроване 18.07.1996 р. виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області та перебуває на обліку Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби.

Позивачем 27.02.2015р. було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014р. з додатками, в якій самостійно визначено до сплати щомісячну суму авансових внесків з податку на прибуток, яка підлягає сплаті у 2015р. у розмірі 592 724,00грн.

Позивачем, на адресу відповідача були направлені листи від 18.05.2015р. №1195/01-6 та від 04.06.2015р. №1335/01-6 (отримані відповідачем 20.05.2015р. та 05.06.2015 року відповідно), згідно яких позивач просив наявну переплату станом на 31.05.2015р. з податку на прибуток ( код 11021000) у сумі 22 120 171,61грн. частково зарахувати у рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток (код 11024000) у сумі 1 185 448,00грн. за червень-липень 2015р.

Листом від 08.06.2015р. №15216/10/28-01-20-03-23 відповідач повідомив позивача про те, що вимоги листа підприємства від 18.05.2015 року не виконано у зв'язку з відсутністю у позивача станом на 08.06.2015р. податкового боргу по авансових внесках з податку на прибуток приватних підприємств.

При цьому, 01.07.2015р. податковим органом у відповідності до вимог ст.59 Податкового кодексу України було винесено податкову вимогу форми «Ю» №17-23 на суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями у розмірі 592 722,00грн.

Суд першої інстанції встановивши протиправність прийняття податкової вимоги, відмовив в задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що оскаржувана податкова вимога є відкликаною, а інші позовні вимоги є похідними.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Визначення поняття, порядок нарахування та сплата податку на прибуток підприємств визначені та врегульовані Податковим кодексом України.

Законом України від 05.07.2012 №5083-VI "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні" запроваджено сплату авансових внесків з податку на прибуток підприємств з 01.01.2013.

Починаючи з 2013 року, платники податків (крім новостворених підприємств, підприємств, що займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, неприбуткових організацій, а також підприємств, дохід яких за попередній звітний період не перевищує 10 мільйонів гривень) зобов'язані щомісяця сплачувати податок на прибуток у вигляді авансових внесків.

Відповідно до положення пункту 57.1 статті 57 розділу ІІ Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов'язання з цього податку, без подання податкової декларації.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається з червня поточного звітного (податкового) року по травень наступного звітного (податкового) року включно.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступний дванадцятимісячний період. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

Податкова декларація, в тому числі розрахунок щомісячних авансових внесків, за базовий звітний (податковий) рік подаються до 1 червня року, наступного за звітним (податковим) роком.

В свою чергу, відповідно до абзацу першого пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів, робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до бюджетів.

Згідно з абзацом другим пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України, сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Так, матеріали справи свідчать, що станом на 31.03.2015 року у позивача за даними особового рахунку з податку на прибуток приватних підприємств рахувалася переплата з податку на прибуток у сумі 23 305 619,61 грн., що підтверджується актом звірки стану розрахунків з бюджетом від 09.04.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Станом на 30.06.2015 року у позивача за даними особового рахунку з податку на прибуток приватних підприємств, з урахуванням зменшення залишку коштів за період з 01.04.2015 року по 31.05.2015 року, рахувалася переплата з податку на прибуток у сумі 22 120 171,61 грн.

Наявність вказаної суми переплати з податку на прибуток відповідачем не заперечується.

Граничним терміном для сплати податкових зобов'язань за авансовим внеском з податку на прибуток за червень 2015 року було 30.06.2015 року.

Як свідчать матеріали справи зазначені вище листи позивача про зарахування переплати по податку на прибуток в рахунок погашення зобов'язань із сплати авансових внесків були направлені позивачем завчасно.

За таких обставин, з урахуванням існуючої у позивача переплати по податку на прибуток та заяв про зарахування переплати з податку на прибуток в рахунок сплати авансових внесків з податку на прибуток, на переконання суду, податковий орган зобов'язаний був здійснити зарахування суми надміру сплаченого позивачем платежу з податку на прибуток у рахунок авансового платежу з податку на прибуток.

Отже, податкова вимога №17-23 від 01.07.2015р. винесена необґрунтовано та всупереч нормам законодавства, оскільки при її направленні не враховано наявну переплату з податку на прибуток та висновок податкового органу від 17.05.2013.

Крім того, як зазначалося вище, 08.06.2015р. №15216/10/28-01-20-03-23 відповідач повідомив позивача про те, що вимоги листа підприємства від 18.05.2015 року не виконано у зв'язку з відсутністю у позивача станом на 08.06.2015р. податкового боргу по авансових внесках з податку на прибуток приватних підприємств.

Вищенаведене вказує на не відповідність дій контролюючого органу приписам чинного податкового законодавства України та необґрунтованість прийняття оскаржуваної вимоги.

Водночас, як зазначено відповідачем, погашення податкового боргу позивачем в повному обсязі відбулося 24.07.2015 року за рахунок перерахування платіжним дорученням №198 від 24.07.2015 року переплати в сумі 1 400 000,00 грн. з іншого бюджетного рахунку. Керуючись вимогами ст.60 Податкового кодексу України та Порядком №576 податкова вимога №17-23 від 01.07.2015р. є відкликано з 24.07.2015 року.

Згідно приписів пп.14.1.153.п.14.1 ст.14 , п.59.1. ст.59 ПК України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп. 60.1. 1 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Отже, до моменту переходу податкової вимоги у стан відкликаної вона породжує зобов'язання у платника податку щодо погашення суми податкового боргу, невиконання яких, у встановлений строк, тягне несприятливі для платника податку наслідки у вигляді штрафу.

Відповідно до положень п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року Про судове рішення в адміністративній справі в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оскільки правові наслідки по невиконанню прийнятої податковим органом податкової вимоги виникли з 01.07.2015 року, то відповідно вимога №17-23 від 01.07.2015р. підлягає визнанню недійсною з 01.07.2015 року.

Отже, суд апеляційної інстанції з огляду на викладені висновки вважає за необхідне прийняти рішення, яке буде відповідати захисту порушеного права позивача, а саме визнання податкової вимоги нечинною з 01.07.2015 року, а не її скасування, як зазначив позивач у позовній заяві.

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача стосовно зобов'язання відповідача скасувати суму податкового боргу, визначену оскаржуваною вимогою та зобов'язання здійснити коригування даних в картці особового рахунку шляхом зменшення суми податкового боргу є обґрунтованими, але не є предметом апеляційного перегляду, оскільки не оскаржені позивачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, у правовідносинах в частині прийняття податкової вимоги №17-23 від 01.07.2015р., не надав належних та допустимих доказів правомірності прийняття свого рішення (податкової вимоги).

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції під час вирішення справи неповно з'ясував обставини справи, то апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дніпроазот"- задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 р. - скасувати.

Адміністративний позов публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" задовольнити частково.

Визнати протиправною та нечинною з 01.07.2015 року податкову вимогу №17-23 від 01.07.2015р. (форма "Ю") Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим