Справа № К/9991/7856/12-С
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/7856/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
головуючого судді Ліпського Д.В.,
суддів: Головчук С.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2009 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року у справі за позовом військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, -
В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2009 року військовий прокурор Рівненського гарнізону звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2009 року позов задоволено, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористане речове майно в сумі 2994,98грн.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року скасовано постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2009 року та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористане речове майно в сумі 1574,92грн.
Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та позовну заяву залишити без розгляду.
Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 21 лютого 2008 року №65 його звільнено у запас за скороченням штату. Наказом начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 21 березня 2008 №65 позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів утримання та направлено для зарахування на військовий облік до Рівненського ОМВК.
Після звільнення зі служби йому не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суди як першої так і апеляційної інстанцій, виходили з того, що позивач має право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28 жовтня 2004 року №1444.
Колегія суддів з такими висновками судів погодитись не може виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно та продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Статтею 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них. Цей Закон набув чинності з 11 березня 2000 року.
Таким чином, зазначеною нормою було зупинено право позивача на отримання грошової компенсації замість неотриманого речового майна, а тому відповідач діяв в межах наданої компетенції відповідно до вимог законодавства і правові підстави для задоволення позову відсутні.
Посилання позивача в обґрунтування свої позовних вимог на постанову Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28.10.2004 року №1444 є безпідставними, оскільки нею визначено порядок та розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців, а не поновлено право позивача на отримання грошової компенсації замість неодержаного речового майна, що було призупинено Законом України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року.
Крім того, порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби і регулюється частиною 2 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що не передбачає виплату компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які були звільнені зі служби.
Тобто, положення Закону не передбачає такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону України «Про деякі заходи, щодо економії бюджетних коштів».
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року №21-38а13, від 27 травня 2014 року №21-132а14 та від 15 липня 2014 року №21-164а14.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені повно й правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 06 травня 2009 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Ліпський

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак