Справа № 826/23961/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Київ № 826/23961/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Добрянської Я.І., суддів: Аблова Є.В., Нагорянського С.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України та Дніпровського районного відділу Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся (з урахуванням уточненої редакції позовної заяви від 04.12.2015 р.) в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до відповідача Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 30.06.2015 р. про заборону в»їзду в Україну та визнання протиправним та скасування рішення Дніпровського районного відділу ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві від 01.07.2015 р. про заборону позивачу в»їзду в Україну.

В обґрунтування позовних вимог, зазначено про безпідставність висновків відповідача в оскаржуваному рішенні, адже, як йдеться у позові, законні підстави для ініціювання прийняття рішення про заборону в»їзду позивачеві на територію України є відсутніми.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2015 р. суддею Добрянською Я.І. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.12.2015 р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача у справі Дніпровський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.12.2015 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду колегією суддів.

Під час судового засідання 16.12.2015 р. справи представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши серед іншого про існування суспільної небезпеки у перебуванні позивача на території України через ймовірність встановлення контролю за протиправною діяльністю організованих злочинних угрупувань, та безпосередню участь у діяльності вказаних угрупувань, зважаючи на що позивачу у відповідності до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборонено в»їзд на територію України.

Під час судового засідання 16.12.2015 р. представником позивача заявлено клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, яке підтримано і представником відповідачів.

У зв'язку із вказаними обставинами, а також згідно ч. 4 ст. 122 КАС України суд ухвалив розгляд даної адміністративної справи продовжити в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державною міграційною службою України прийнято рішення від 30.06.2015 р. про забору в'їзду в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р., терміном на 5 років.

В свою чергу 01.07.2015 р. Дніпровським РВ ГУ ДМ України в м. Києві прийнято рішення про заборону позивачу в»їзду в Україну.

Вказані рішення вмотивовано тим, що позивач неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, підтримує злодійські традиції, має конфлікт з представниками інших «злодійських кланів», які можуть перебувати в Україні, що може призвести до загострення криміногенної обстановки та порушень громадського порядку, а також з метою попередження скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, забезпечення охорони життя та здоров'я громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, захисту їх прав та законних інтересів.

Разом з тим, на переконання позивача, обставини, що стали підставою для прийняття відповідачами оскаржуваних рішень, є необґрунтованими та помилковими, а рішення прийнято з грубим порушенням норм чинного законодавства України, з огляду на що позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів із позовною заявою до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (надалі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.2 Положення ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

У преамбулі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (надалі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Як встановлено положеннями ст.13 Закону України №3773-УІ, в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду (ч. 1).

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч. 2).

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону (ч. 3).

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п.3 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із п.п. «б» п.4 Інструкції рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на адресу ДМС України надійшов лист Департаменту карного розшуку Національної поліції України від 25.11.2015 р. №7/12-277, в якому серед іншого повідомлено, що 24.11.2015 р. факт використання позивачем підроблених документів, наданих при отриманні посвідки на тимчасове проживання в Україні до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0009266 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Разом з тим, в додатках до вказаного листа надіслано також копії: листа Департаменту Центральної кримінальної поліції Грузії (вих. від 20.02.2015 р. №376980), яким надано інформацію стосовно судимості позивача; листа Чернігівського національного технічного університету вих. від 06.04.2015 р. №103/08-1050 з приводу того, що довідка про працевлаштування позивача у вказаному закладі не видавалась; листа Консульського відділку посольства Грузії в Україні вих. від 25.03.2015 р. №60/10423, що довідка №6/12396 позивачу не видавалась; рішення Управління ДМС України в Чернігівській області про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання серії ГР №025095; листа ДМС України про скасування 15.06.2015 р. ГУ ДМС України в Харківській області рішення про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання серії ГР №025095; листа МВС України вих. від 26.06.2015 р. №7/12-5488, в якому зазначено про те, що перебування позивача як лідера етнічних злочинних угрупувань може призвести до дестабілізації криміногенної обстановки в державі та порушень громадського порядку, з огляду на що, МВС України просило надати інформаційний лист територіальним підрозділам ДМС України щодо унеможливлення повторного продовження перебування позивача на території України, а також сприяти в проведенні необхідних заходів в частині видворення позивача згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про правовий статус іноземців»; рішення Дніпровського РВ ГУ ДМС України від 01.07.2015 р. про примусове повернення за межі України позивача та зобов»язання його покинути територію України терміном до 05.07.2015 р.

Попри це, представником відповідачів також надано до суду лист Департаменту карного розшуку Національної поліції від 27.11.2015 р. №106/4182 та витяг з кримінального провадження, внесеного 24.11.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0009266за фактом використання підроблених документів з боку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Пунктом 5 Інструкції визначено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в'їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС України або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім'я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в'їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в'їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов'язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно п.6 Інструкції Рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в'їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Згідно п.8 Інструкції ДМС України або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в'їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в'їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року N 280 «Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відтак, суд погоджується з висновками відповідачів стосовно того, що зазначені вище та встановлені під час судового розгляду справи обставини є достатніми підставами для заборони в'їзду позивачу на територію України, а відтак, оскаржувані рішення є правомірними, обґрунтованими та такими, що прийняті уповноваженим органом в порядку та спосіб, визначений чинним законодавством України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову громадянина Грузії ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий Суддя Я.І. Добрянська

Судді Є.В. Аблов

С.І. Нагорянський