Справа № 320/3194/15-а(2-а/320/118/15)
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2015 рокусправа № 320/3194/15-а(2-а/320/118/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Уханенка С.А.

суддів: Богданенка І.Ю. Дадим Ю.М.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, секретаря Мелітопольської міської ради Мінька Сергія Анатолійовича про визнання нечинним та скасування розпорядження міського голови про визнання нечинним та скасування розпорядження міського голови про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і нечинним розпорядження міського голови м. Мелітополя від 02.03.2015 року за №188-к про звільнення позивача з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Мелітопольської міської ради Запорізької області, підписане секретарем Мелітопольської міської ради Запорізької області Мінько С.А., з моменту його прийняття; поновити позивача на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Мелітопольської міської ради Запорізької області; визнати нечинним та скасувати протокол №4 засідання профспілкового комітету виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 20.02.2015 р.; стягнути з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь позивача моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним і нечинним з моменту прийняття розпорядження секретаря Мелітопольської міської ради Запорізької області Мінька С.А. від 02.03.2015 року за №188-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Мелітопольської міської ради Запорізької області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Мелітопольської міської ради Запорізької області; стягнуто з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6333,60 грн., а всього 8333,60 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Мелітопольська міська рада Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Мелітопольської міської ради Запорізької області №3/2 від 30.05.2014 р. ОСОБА_1 затверджено на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Мелітопольської міської ради Запорізької області.

31.01.2015 р. згідно розпорядження міського голови №80-к ОСОБА_1, як учаснику бойових дій, надано відпустку без збереження заробітної плати протягом 6 днів: 31.01.2015 р. та з 02.02.2015 р. по 06.02.2015 р. включно.

09.02.2015 р. та 10.02.2015 р. посадовими особами виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області складено акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

16.02.2015 р. секретар Мелітопольської міської ради Запорізької області звернувся до голови профспілкового комітету виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області з поданням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин.

Протоколом засідання профспілкового комітету виконавчого комітету Мелітопольсьекої міської ради Запорізької області №4 від 20.02.2015 р. подання секретаря Мелітопольської міської ради Запорізької області задоволено та надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули без поважних причин).

02.03.2015 р. розпорядженням міського голови №188-к (за підписом секретаря Мелітопольської міської ради) ОСОБА_1 звільнено з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача здійснено з порушенням трудового законодавства, відтак, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Частиною 3 статті 40 КЗпП України визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, зокрема, в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 09.02.2015 р. по 20.02.2015 р. перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серії АГМ №826709, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Друга Черкаська міська поліклініка Черкаської міської ради».

Також позивач перебував на лікарняному з 23.02.2015 р. по 06.03.2015 р. (листок непрацездатності серії АГЧ №283684, виданий поліклінічним відділенням Коломийської ЦРЛ).

З наведеного вбачається, що відсутність ОСОБА_1 на роботі 09 та 10 грудня 2015 року відбулася з поважних причин.

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Встановлені обставини свідчать, що позивачем не подавалось заяви про проведення засідання профспілкового комітету виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Розгляд подання секретаря Мелітопольської міської ради Запорізької області про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України відбувся за відсутності позивача чи його представника.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

З наведеного вбачається, що законом встановлено ряд гарантій дотримання прав працівника при притягненні його до дисциплінарної відповідальності, а саме встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу врахувати обставини вчинення проступку, ступінь тяжкості, витребувати письмові пояснення, тобто вжити заходи для повного та об'єктивного дослідження обставин, за яких проступок вчинено, встановити вину працівника.

Встановлені обставини свідчать, що відповідачем не надано будь-яких доказів того, що ним встановлена причина відсутності позивача на роботі. Посилання відповідача на вихід його працівників за адресою позивача для встановлення причин відсутності на роботі та повідомлення про час розгляду подання секретаря міської ради профкомом не можуть братися до ваги, оскільки підтвердження таких дій відсутні. Відповідач не довів ці обставини належними та допустимими доказами (акти із зазначенням часу та осіб, що здійснювали вихід, опитування сусідів). Також відповідач, маючи відомості про склад сім'ї позивача не встановив за їх допомогою причин відсутності позивача на роботі та його місцем знаходження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 здійснено з порушенням трудового законодавства, відтак, останній повинен бути поновлений на попередній роботі, а саме на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Мелітопольської міської ради Запорізької області.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Разом з тим, ОСОБА_1 була розрахована сума моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., але ним не наведено обставин та відповідних їм доказів заподіяння йому моральної шкоди. Зокрема, відсутні викладення обставин в позовній заяві та не надано доказів, що підтверджують факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, чому позивач оцінив моральну шкоду на таку суму та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги.

Висновки суду першої інстанції, що моральна шкода виразилася в приниженні його авторитету як керівника та неможливості тривалий час знайти рівноцінну роботу, зроблені без посилання на відповідні докази.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню в частині стягнення з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 2000,00 грн. та відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205,207 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мелітопольської міської ради Запорізької області - задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 2000,00 грн. та відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: С.А. Уханенко

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: Ю.М. Дадим