Справа № 820/10774/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 грудня 2015 р. № 820/10774/15

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Тітова О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Костіної А.В.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Комунального закладу охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи", третя особа: Відділення виконавчої дирекції від нещасних випадків на виробництві України в м.Харкові, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_5, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Комунального закладу охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи", третя особа: Відділення виконавчої дирекції від нещасних випадків на виробництві України в м.Харкові, в якому просить суд визнати протиправними дії Комунальний заклад охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" щодо відмови в наданні ОСОБА_5 - інваліду першої групи від трудового каліцтва, висновку про потребу в побутовій допомозі та зобов'язати Комунальний заклад охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" надати висновок про потребу ОСОБА_5 в побутовій допомозі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на ті обставини, що він працював в ДП "Південна залізниця" у локомотивному депо Основа помічником машиніста тепловозу. 24.03.2009 року одержав важку травму на виробництві, що встановлено Рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2013 року, яку було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.10.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.02.2014 року. Підприємством було складено Акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-5 та Н-1 від 01.04.2014 р. На підставі цих актів за висновком МСЕК від 23.04.2014 р. позивачу було встановлено першу групу інвалідності від трудового каліцтва, встановлена стійка втрата професійної працездатності 90%, та був визнаний потребуючим стороннього догляду, медико-соціального забезпечення, санаторно-курортного лікування.

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України в м. Харкові позивачу були призначені та виплачуються страхові виплати починаючи з 23.04.2014 р., в тому числі: одноразова допомога, щомісячні виплати втраченого заробітку, витрати на сторонній догляд в сумі 0,5 від мінімальної заробітної плати. Однак, витрати на побутову допомогу не були призначені і не виплачуються, що, на думку позивача, протирічить Закону.

Представники Позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник Відповідача, Комунального закладу охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи", проти задоволення позову заперечував та просив залишити позовні вимоги без задоволення.

Представник Третьої особи, Відділення виконавчої дирекції від нещасних випадків на виробництві України в м.Харкові, проти позову заперечував та просив залишити його без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні було встановлено, що Позивач, ОСОБА_5, працював в ДП "Південна залізниця" у локомотивному депо Основа помічником машиніста тепловозу. 24.03.2009 року одержав важку травму на виробництві, що встановлено Рішеннями Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2013року, яку було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.10.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.02.2014 року.

Підприємством було складено Акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-5 та Н-1 від 01.04.2014 р. На підставі цих актів за висновком МСЕК від 23.04.2014 р. позивачу було встановлено першу групу інвалідності від трудового каліцтва, встановлена стійка втрата професійної працездатності 90%, та був визнаний потребуючим стороннього догляду, медико-соціального забезпечення, санаторно-курортного лікування.

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві України в м. Харкові позивачу були призначені та виплачуються страхові виплати починаючи з 23.04.2014 р., в тому числі: одноразова допомога, щомісячні виплати втраченого заробітку, витрати на сторонній догляд в сумі 0,5 від мінімальної заробітної плати. Однак, витрати на побутову допомогу не були призначені і не виплачуються.

Позивач 18.08.2015 року звернувся із зверненням до Фонду, на яке листом від 02.09.2015 року №4955/09-17 було відмовлено в призначенні побутової допомоги.

У своїй відповіді Фонд, посилаючись на п. 4 ст. 34 Закону України №1105-Х1У від 23.09.1999 р. "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності", зазначає, що "Фонд соціального страхування від нещасних випадків фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, в тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, якщо потребу в них визначено за висновком МСЕК".

При цьому, в п. 4 ст. 34 указано: "Сума витрат на необхідний догляд за потерпілим залежить від характеру цього догляду" встановленого МСЕК, і не може бути меншою (на місяць) від:

1) розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо).

2) половини розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на постійний сторонній догляд;

3) чверті розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Таким чином, Законом України встановлено види та характер догляду за потерпілим. В тому числі побутове обслуговування - це неможливість інваліда за станом здоров'я здійснити прибирання в квартирі, прання білизни та інші побутові роботи. Витрати на догляд за потерпілим відшкодовуються Фондом незалежно від того, ким вони здійснюються. Інваліди першої групи подають висновок МСЕК тільки для встановлення спеціального медичного догляду. Якщо встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата провадиться за кожним видом.

Частиною 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві» встановлено, що потребу потерпілих у спеціальному медичному, постійному сторонньому догляді та побутовому обслуговуванні визначає МСЕК.

Якщо МСЕК встановлено, що потерпілий потребує кількох видів допомоги, оплата проводиться за кожним її видом окремо.

Таким чином, Закон України №1105-ХУ зобов'язує МСЕК надавати висновки про види додаткових виплат Фондом потерпілим щодо нагляду.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 затверджено "Положення про медико-соціальну експертизу". Пунктом 11 цього "Положення" встановлено, що МСЕК визначає "потребу інвалідів, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування".

Пунктом 17 вказаного Положення встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда.

Відповідно до „Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. №1317, пункт 27 - підставою для встановлення 1-ої групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі. До 1-ої групи належать особи зі найважчим станом здоров'я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування.

При направленні позивача на МСЕК був вказаний діагноз "Стойкие последствия закрытой черепно-мозговой травмы (23.03.09 г.), ушиба головного мозга тяжелой степени с очагами ушиба - разможжения и антрацеребральными гематомами левой и височной долей в виде ликворно-венозной дистрофии, речевых нарушений, атрофии, психоорганического синдрома. Органическое посттравматическое расстройство личности с выраженными когнитивными нарушениями» (а.с. 6).

Такий саме діагноз підтверджений при огляді на МСЕК (п. 29 Акту огляду МСЕК від 23.04.2014 р.). В пункті 30.1 Акту огляду МСЕК від 23.04.2014 року „Висновок про умови і характер праці" зазначено - „нуждается в постоянном постороннем уходе".

Позивач звернувся з цього приводу до МСЕК та листом від 16.01.2015 р. №43 отримав відповідь, в якому головний лікар ОСОБА_6 посилається на тлумачення побутової допомоги в постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2011 р. №41, та зазначає, що побутове обслуговування - це вид догляду, яким забезпечуються інваліди (одинокі інваліди у разі неможливості розміщення їх у будинках-інтернатах для громадян похилого віку та інвалідів, пансіонатах ветеранів війни та праці) з вираженим або значним обмеженням життєдіяльності, значною залежністю від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій, не здатні до самообслуговування, оскільки мешкають у несприятливих соціально-побутових умовах (відсутність централізованого водопостачання, опалення, каналізації, громадського транспорту тощо).

Проте суд зазначає, що таке тлумачення побутової допомоги не відповідає Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", статтею 42 якого встановлено, що побутова допомога - це прибирання, прання білизни тощо, тобто різні побутові роботи, які я може виконувати позивач відповідно до висновку МСЕК.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів прийняття спірного рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавству України, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 160 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до Комунального закладу охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи", третя особа: Відділення виконавчої дирекції від нещасних випадків на виробництві України в м.Харкові, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Комунального закладу охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" щодо відмови в наданні ОСОБА_5 - інваліду першої групи від трудового каліцтва, висновку про потребу в побутовій допомозі.

Зобов'язати Комунальний заклад охорони здоров'я "Обласний центр медико-соціальної експертизи" надати висновок про потребу ОСОБА_5 в побутовій допомозі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2015 року.

Суддя Тітов О.М.