Справа № 544/1767/15-а
Суддя: Сайко О. О.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 544/1767/15-а
Провадження № 2-а/544/ 46/2015
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у листопаді до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що у відділі примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області знаходився на виконанні виконавчий лист, виданий 02.04.2015 року Пирятинським районним судом Полтавської області про зобов'язання УПФУ в Пирятинському районі провести перерахунок та виплату йому державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, встановленого ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 04.06.2014 по 03.08.2014 року, з урахуванням фактично виплачених сум. 25 листопада 2015 року він отримав поштою від відповідача постанову від 18 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження №47831703. З постанови вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання закінчене на підставі п.11 ч.1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вважає, що дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області є протиправними, а постанова про закінчення виконавчого провадження винесена безпідставно. Посилання відповідача на те, що боржником надано відділу розпорядження про проведення відповідного перерахунку, виплати по рішенню суду не проведені у звязку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету, є безпідставними. Відсутність у боржника чи у держави коштів на виконання взятих на себе зобовязань не звільняє боржника від виконання рішення суду та не є обставиною, що ускладнює його виконання.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області по винесенню постанови від 18 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження №47831703 та скасувати дану постанову.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, направив заяву, у якій просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позову відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Свої заперечення відповідач обґрунтував тим, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї та практику (рішення) Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд неодноразово зазначав, що виконання рішень суду, в яких відповідачем є державні органи, можливо виконати, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Проте, українська правова система не наділяє ані суди, ані державну виконавчу службу повноваженням скасовувати закон або примушувати державу вносити зміни до Закону «Про державний бюджет» (справа «Войтенко проти України», справа «Глоба та Брегін проти України», справа «Васильєв проти України). З урахуванням наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (зокрема, відсутність заходів впливу, передбачених законодавством), державний виконавець виніс подання про заміну способу і порядку виконання рішення суду. Ухвалою Пирятинського районного суду від 24.09.2015 у задоволенні вказаного подання було відмовлено, тому після відновлення виконавчого провадження державний виконавець 18.11.2015 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що дії державного виконавця з її винесення були правомірними, оскаржувана постанова винесена на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, є обґрунтованою та законною.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління Пенсійного Фонду України в Пирятинському районі, у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та у яких міститься заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі доказів, які маються в матеріалах справи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, народження 15.07.1941, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджено посвідченням серії А № 079878 та вкладкою до нього (а.с.5).

02 квітня 2015 року Пирятинським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист №544/2525/14-а про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Пирятинському районі Полтавської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 04.06.2014 по 03.08.2014, з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 15.06.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №47831703 (а.с.28).

22.06.2015 року Управління Пенсійного фонду України в Пирятинському районі надіслало листа на адресу відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Полтавській області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії відповідно до постанови суду від 19.12.2014 з копією розпорядження про перерахунок (а.с.29,30). Управління ПФУ також повідомило, що виплата пенсії проводиться на централізованому рівні та про наявність повноважень управління тільки в частині призначення та перерахунку пенсії.

07 вересня 2015 року постановою головного державного виконавця виконавче провадження було зупинено (а.с.35) та направлено подання до Пирятинського районного суду про зміну способу і порядку виконання рішення суду (а.с.32-33).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 від 18.11.2015 року виконавче провадження було відновлено (а.с.39) у зв'язку з надходженням ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 24.09.2015 про відмову у задоволенні подання про зміну способу та порядку виконання рішення суду (а.с.36-37).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 ВП №47831703 від 18.11.2015 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з тим, що відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУ юстиції у Полтавській області відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вжито вичерпних заходів виконання рішення зобов'язального характеру на підставі п.11 ч.1 ст. 49 та ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.7).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) установлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 49 Закону № 606-XIV наведений виключний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, п. 11 якої зазначає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду, у випадку, передбаченому ч.3 ст.75 цього Закону.

Частина 3 статті 75 наведеного Закону містить перелік дій, які державний виконавець повинен вчинити перед цим, а саме: у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Обґрунтовуючи закінчення виконавчого провадження державний виконавець посилався на те, що ним вжито всіх вичерпних заходів примусового виконання рішення зобов'язального характеру.

Однак стаття 49 Закону № 606-XIV не містить в своєму переліку підстав для закінчення виконавчого провадження такої підстави, яка вказана державним виконавцем в постанові про закінчення виконавчого провадження № 47831703 від 18.11.2015, як вжиття вичерпних заходів примусового виконання рішення.

Безпідставними є посилання державного виконавця в постанові про закінчення виконавчого провадження №47831703 від 18.11.2015 року на те, що боржником надано відділу розпорядження про проведення відповідного перерахунку, виплати по рішенню суду не проведені в зв'язку з відсутністю відповідного фінансового ресурсу бюджету виходячи з наступного.

У пункті 38 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Жовнер проти України" (Заява N 56848/00) вказано, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку суд не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

Таким чином, суд зауважує на те, що відсутність коштів у боржника чи у держави на виконання взятих на себе зобов'язань, не звільняє боржника від виконання рішення суду, та не є обставиною, яка ускладнює його виконання.

Згідно п.8 ч.1 ст.49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення.

Часткове виконання боржником зобов'язань за виконавчим документом не є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно ст. 49 Закону № 606-XIV .

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження факту виконання боржником рішення суду та правомірності винесення оскаржуваної постанови без вчинення необхідних виконавчих дій державним виконавцем, що свідчить про необґрунтованість закінчення виконавчого провадження з підстав п.11. ч.1 ст.49 Закону № 606-XIV.

За таких умов, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець не дотримався в повному обсязі вимог, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», адже закінчення виконавчого провадження можливе тільки після застосування всіх заходів, спрямованих на реальне виконання рішення суду.

Отже, суд вказує, що при його прийнятті оскаржуваної постанови порушені приписи частини 3 статті 2 КАС України, та прийнята вона з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження не відповідає вимогам ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", так як фактичного виконання і в повному обсязі постанови суду не досягнуто, а закриття виконавчого провадження є фактично відмовою у виконанні судового рішення.

З огляду на це, суд вважає доведеним, що право позивача було порушено, і порушено саме відповідачем шляхом прийняття з порушенням закону постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 47831703 від 18.11.2015. Тому суд вважає за необхідне визнати дії відповідача щодо винесення вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірними та скасувати зазначену постанову, таким чином поновивши порушене право позивача.

За таких обставин вимоги позивача підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами.

Керуючись ст.ст.2-13, 71, 122, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 47831703 від 18.11.2015 - неправомірними.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2 ВП № 47831703 від 18.11.2015 про закінчення виконавчого провадження.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий -