Справа № 2а-3170/11
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року м. Київ К/800/16209/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівПилипчук Н.Г.
Ланченко Л.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року

у справі №1170/2а-3170/11

за позовом ОСОБА_4

до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

та Головного управління Державного казначейства України в Кіровоградській області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби (далі - відповідач-1) та Головного управління Державного казначейства України в Кіровоградській області (відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Кіровоградський окружний адміністративний суд постановою від 01 грудня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року, адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання Головному управлінню Державного казначейства України у Кіровоградській області висновку про повернення з бюджету на користь позивача податку з доходу фізичних осіб у сумі 838,49 грн. Стягнув з місцевого бюджету м. Кіровоград на користь позивача податок з доходів фізичних осіб у сумі 838,49 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовив. Стягнув на користь позивача судовий збір у розмірі 10,09 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач-1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

На підставі договору купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року, позивач придбав у ОСОБА_5 у власність квартиру АДРЕСА_1. Ціна договору складає 152 440,00 грн.

Також, між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір від 26 лютого 2008 року №0 про надання споживчого кредиту у сумі 11 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 55 550,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а також укладено договір щодо кредитування страхових платежів при страхуванні майна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач задекларував отримані ним у період з 01 січня по 31 грудня 2010 року доходи, одержані за місцем основної роботи у сумі 12 793,92 грн. та доходи, одержані за місцем не основної роботи у сумі 5 528,00 грн.

Разом з тим, до переліку сум витрат, що включаються до складу податкового кредиту (до декларації про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2009 року) позивач відніс частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачену ним протягом 2009 року у розмірі 10 322,69 грн.

Крім того, позивач звернувся до відповідача-1 з заявою від 29 квітня 2011 року про повернення йому надміру сплачених коштів за податковим кредитом з податку з доходів фізичних осіб по перерахунку за 2010 рік.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з правомірності віднесення позивачем до складу податкового кредиту частини суми процентів за іпотечним кредитом, фактично сплачених позивачем та підтверджених документально.

Пунктом 1.16 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що податковий кредит - це сума (вартість) витрат, понесених платником податку резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із підпунктом 5.1.1. пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платник податку має право на податковий кредит по результатам звітного року.

Відповідно до підпункту 5.1.2 пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вищезазначеного Закону встановлено, що до складу податкового кредиту включаються фактично понесені витрати, підтверджені платником податку документально, а саме: фіскальним або товарним чеком, касовим ордером, товарною накладною, іншими розрахунковими документами або договором, які ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) та визначають суму таких витрат.

При цьому, згідно підпункту 5.2.2 пункту 5.2 статті 5 Закону, зазначені у підпункті 5.2.1 цього пункту документи не надсилаються податковому органу, але підлягають зберіганню платником податку протягом строку, достатнього для проведення податковим органом податкової перевірки стосовно нарахування такого податкового кредиту.

За змістом пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлений перелік витрат, дозволених до включення до складу податкового кредиту.

Згідно підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року витрати, фактично понесені ним протягом такого звітного року частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачених платником податку, яка розраховується за правилами, визначеними згідно із статтею 10 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відніс до витрат, що включаються до складу податкового кредиту, витрати у сумі 10 322,69 грн., як частину сум процентів за іпотечним кредитом, сплаченим ним за умовами договору від 26 лютого 2008 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями квитанцій та довідкою АКІБ «УкрСиббанк» від 14 березня 2011 року №28.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, сума податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податку складає 838,49 грн., що підтверджується відповідним розрахунком суми податку з доходів фізичних осіб від 22 квітня 2010 року.

Відповідно до положень пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платник податку - резидент має право включити до складу податкового кредиту частину суми процентів за іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику як у національній, так і в іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року.

При сплаті процентів за іпотечним житловим кредитом в іноземній валюті сума платежів за такими процентами, здійснених в іноземній валюті, перераховується у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діє на день сплати таких процентів.

Таке право виникає у разі, якщо за рахунок такого іпотечного житлового кредиту будується чи придбається житловий будинок (квартира, кімната), визначений таким платником податку як основне місце його проживання.

Судами попередніх інстанцій не встановлено фактичного порушення вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на включення до складу податкового кредиту частини процентів за іпотечним житловим кредитом та правомірно зазначено, що фактичне понесення витрат позивача на погашення кредитних зобов'язань підтверджене розрахунковими документами, які містять відомості про суму понесених витрат, зокрема: квитанціями та довідку АКІБ «УкрСиббанк» від 14 березня 2011 року №28, у яких відображені суми погашення відсотків.

Відповідно до змісту пункту 18.8 статті 18 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» сума коштів, яка підлягає поверненню платнику податку, зараховується на його банківський рахунок, відкритий у будь-якому комерційному банку, або надсилається поштовим переказом на адресу, визначену у декларації, протягом 60 календарних днів від дня отримання такої декларації.

Приписами пункту 4 «Порядку взаємодії органів державної податкової служби України, фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) платникам податків» від 03 лютого 2005 року № 58/78/22 (далі - Порядок), встановлено, що повернення платнику податку помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) здійснюється з того бюджету, до якого зараховується у поточному бюджетному році платіж, який підлягає поверненню. Якщо платіж, що повертається, був сплачений до загального (спеціального) фонду державного або місцевих бюджетів, але згідно з законодавством не передбачений серед джерел формування бюджетів у поточному бюджетному році, то повернення здійснюється за рахунок надходжень з інших податків (код класифікації доходів бюджету 16030000) або інших неподаткових надходжень (код класифікації доходів бюджету 24060300) відповідного бюджету.

За змістом пунктів 5 Порядку, повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) у випадках, передбачених податковими законами, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб), яка може бути подана не пізніше 1095 дня, наступного за днем виникнення такої переплати.

Відповідно до положень пункту 7 Порядку, орган державної податкової служби України на підставі даних особових рахунків платників готує висновки (додаток 1), два примірники Реєстру висновків за платежами, належними державному бюджету (додаток 2), та три примірники Реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам (додаток 3). Згідно з зазначеними реєстрами орган державної податкової служби України, відповідний районний (міський) фінансовий орган та орган Державного казначейства України проводять приймання-передавання висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів).

Згідно пункту 9 Порядку, на підставі отриманих висновків органи Державного казначейства України протягом п'яти робочих днів здійснюють повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) платникам податків.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши наявність у позивача документального підтвердження понесення ним витрат на погашення кредитних зобов'язань, відсутність порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло його права на формування податкового кредиту та відповідно права на повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб за іпотечним кредитом, дійшли правильного висновку про допущення податковим органом протиправної бездіяльності щодо ненадання відповідачеві-2 висновку про повернення з бюджету на користь позивача податку з доходів фізичних осіб у сумі 838,49 грн. та правомірності стягнення на користь позивача податку з доходів фізичних осіб у розмірі 838,49 грн.

За змістом приписів пункту 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2012 року у справі №1170/2а-3170/11залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.