Справа № 369/4606/15-а
Суддя: Нікушин В. В.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/4606/15-а
Провадження № 2-а/369/174/15
ПОСТАНОВА

іменем України

01.12.2015 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Нікушина В.В.,

за участю секретаря: Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до сільського голови села Бобриця Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2, Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до сільського голови села Бобриця Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2, Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що Позивача та інших мешканців села Бобриця турбують нападами, гавканиною і т.п. дикі або залишені власниками без догляду собаки на вулицях, стаї яких у кількості 4-10 штук постійно можна бачити бігаючими по селу. Так, Позивач зазначив, що стая з трьох собак напала на козу на вул. Білогородській і собаки мало не загризли цю козу. На ретельно огородженій земельній ділянці біля недобудованого будинку Позивача у селі Бобриця по вул. Білогородській, 25, собаки прорвали сітку в паркані та сильно покусали домашнє щеня. Окрім того, з сусідньої садиби ОСОБА_3 постійно прибігає її злий голодний собака, якого власниця не привязує і залишає без догляду, нервує своєю агресивною гавканиною, нападає на щеня, який перебуває у власності Позивача. Як зазначив в позовній заяві ОСОБА_1, така незахищеність навколишнього середовища у селі Бобриця ускладнює життя мешканців села та наносить шкоду власникам домашніх тварин.

Позивачем зазначено, що Відповідачі порушуючи норми законодавства України про доступ до публічної інформації , позбавляють останнього можливості щодо зясування інформації про існування притулків для тварин та організацію відлову безхазяйних собак у селі Бобриця, у звязку з чим він прийшов до висновку, що таких притулків для тварин і таких правил не існує.

ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною бездіяльність сільського голови села Бобриця Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2 та Бобрицької сільської ради, яка виразилась у тому, що не установлені правила утримання домашніх тварин у селі Бобриця, не забезпечено створення притулків для тварин та вилов небезпечних для людей та їх майна (в т.ч. домашніх тварин) безхазяйних собак у селі, не оприлюднено в мережі Інтернет адресу електронної пошти для надсилання запитів на інформацію до Бобрицької сільської ради, а також іншу інформацію, яка підлягає до оприлюднення відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, інформація про: місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів звязку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти Бобрицької сільської ради; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень, дій чи бездіяльності Бобрицької сільської ради; нормативно-правові акти Бобрицької сільської ради; інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає Бобрицька сільська рада; про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо) Бобрицької сільської ради; перелік і службові номера засобів звязку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Бобрицької сільської ради; плани проведення та порядок денний відкритих засідань Бобрицької сільської ради; інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень Бобрицької сільської ради та зобовязати сільського голову села БобрицяКиєо-Святошинського району Київської області вчинити такі дії: установити правила утримання домашніх тварин у селі Бобриця, забезпечити створення притулків для тварин та вилов небезпечних для людей та їх майна (в т.ч. домашніх тварин) безхазяйних собак у селі, оприлюднити в мережі Інтернет адресу електронної пошти для надсилання запитів на інформацію до Бобрицької сільської ради, а також іншу інформацію, яка підлягає до оприлюднення відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, інформація про: місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів звязку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти Бобрицької сільської ради; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень, дій чи бездіяльності Бобрицької сільської ради; нормативно-правові акти Бобрицької сільської ради; інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає Бобрицька сільська рада; про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо) Бобрицької сільської ради; перелік і службові номера засобів звязку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Бобрицької сільської ради; плани проведення та порядок денний відкритих засідань Бобрицької сільської ради; інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень Бобрицької сільської ради.

21 вересня 2015 року сільським головою Бобрицької сільської ради до канцелярії суду були подані письмові заперечення проти позову за № 26093, відповідно до яких зазначено, що представник Позивача в якості аргументів виклав власні домисли в спотвореному вигляді, оскільки крім ОСОБА_1 інші мешканці села Бобриця не бачать диких собак. Більше того, саме собаки Позивача нападають на людей, що підтверджується постановою Апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2015 року у справі про адміністративне правопорушення № 369/4681/15-п.

Також Відповідачем було проаналізовано норми Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» та зазначено, що створення комунальних служб або підприємства з питань утримання та поводження з тваринами в населених пунктах відповідно до місцевих програм регулювання чисельності тварин у населених пунктах є правом органу місцевого самоврядування, а не його обовязком. По суті, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 15 та ч. 4 ст. 24 вищезазначеного Закону України норма закону про створення притулків для тварин є диспозитивною, а не імперативною.

В письмових запереченнях проти позову зазначено, що на офіційному сайті Міністерства юстиції України у Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch)знаходиться інформація про всіх зареєстрованих в Україні юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, у тому числі про органи місцевого самоврядування. Орган місцевого самоврядування не зобовязаний утримувати власний інтернет-сайт. Бобрицька сільська рада оприлюднює інформацію, перелік якої зазначений у ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у доступний для мешканців села Бобриця спосіб (розміщує інформацію на дошках оголошення та у районній газеті).

Також Відповідач звернув увагу суду на той факт, що ОСОБА_1 не є мешканцем села Бобриця, оскільки не має житлового приміщення у селі та фактично мешкає у місті Києві. Тобто, відсутність будь-яких місцевих актів нормативної дії чи притулків для собак не порушуються його особисті права, свободи або інтереси. У звязку із зазначеним Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

21 вересня 2015 року сільським головою Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області були подані письмові заперечення проти позову за вх. № 26094, відповідно до яких провівши аналіз законодавства України, Відповідач зазначив, що посада сільського, селищного, міського голови унікальна тим, що на неї покладаються представницькі повноваження трьох субєктів місцевого самоврядування (територіальної громади, ради та її виконавчого комітету) та одночасно забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади. Але незалежно від того, чи відноситься повноваження сільського голови до власних місцевого самоврядування або делегованих державою, їх наявність має бути передбачено законом. Відповідач зазначив, що йому, як посадовій особі місцевого самоврядування не надані повноваження щодо встановлення Правил утримання домашніх тварин, створення притулку для утримання безпритульних тварин та відлову безпритульних тварин, а також щодо розміщення інформації про орган місцевого самоврядування в мережі інтернет. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши думку учасників процесу, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги Позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У ст. 3 КАС Українивизначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і до адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, де суди перевіряють, чи прийнятті вони : на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» безпритульні тварини - це домашні тварини, що залишилися без догляду людини або утворили напіввільні угруповання, здатні розмножуватися поза контролем людини.

Відповідно до ст.24 вищезазначеного Закону собаки, незалежно від породи, належності і призначення, у тому числі й ті, що мають нашийники з номерними знаками і намордники, але знаходиться без власника на вулицях, площах, ринках, у скверах, садах, на бульварах, пляжах, у громадському транспорті, дворах та інших громадських місцях, вважаються безпритульними і підлягають вилову.

Регулювання чисельності безпритульних тварин у місцях компактного проживання людей (населених пунктах) визначено низкою міжнародних га національних нормативно - правових актів, зокрема, відповідно до ст.12 Європейської конвенції «Про захист домашніх тварин», ратифікованої Законом України від 18.09.2013 року, визначено, що коли Сторона конвенції уважає, що кількість безпритульних тварин становить для неї проблему, вона вживає відповідних законодавчих та (або) адміністративних заходів, які необхідні для зменшення їхньої кількості у спосіб, який не викликає болю, страждань або пригнічення, яких можна уникнути.

З метою запобігання виникненню та поширенню зооантропонозних інфекцій серед людей місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування затверджують комплексні програми і плани профілактики та боротьби з цими інфекціями; затверджують правила утримання тварин у домашніх умовах, виділяють і облаштовують на територіях населених пунктів місця для їх вигулювання, забезпечують відлов, тимчасове утримання та регулювання чисельності бродячих тварин.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" управління у сфері захисту тварин від жорстокого поводження в межах своєї компетенції здійснюють центральний орган виконавчої влади, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Притулки для тварин можуть створюватися органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадськими і благодійними організаціями та фізичними особами. (стаття 15 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження").

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи рішенням XXXII сесії Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області V скликання від 02 квітня 2015 року було затверджено Програму регулювання чисельності безпритульних тварин у с. Бобриця на 2015-2016 року; головному бухгалтеру сільської ради необхідно передбачити у видатковій частині сільського бюджету по спеціальному фонді на 2015 рік кошти на реалізацію заходів Програми в сумі 15,0 (п'ятнадцять тис.) грн.; контроль за виконанням рішення покласти на постійну комісію з питань соціально-економічного розвитку та планово-бюджетної діяльності та головного бухгалтера сільської ради.

Як вбачається із вищезазначеної програми регулювання чисельності безпритульних тварин в с. Бобриця на 2015-2016 роки основною метою Програми є зменшення кількості безпритульних тварин у с. Бобриця на основі гуманного та відповідального ставлення до них, визначення прав та обовязків фізичних і юридичних осіб, які опікуються безпритульними тваринами, залучення відповідних виконавчих органів сільської ради, служб, установ, громадських організацій, комунальних підприємств до вирішення цих питань за умови відсутності чіткої нормативно-правової бази на державному рівні. Так, завданнями Програми є: проведення моніторингу діяльності, повязаної із безпритульними тваринами (збирання, аналіз та обробка даних про кількість, склад, ареал перебування тощо); створення більш комфортних умов для життя людей та гуманного середовища для існування тварин через значне зменшення чисельності безпритульних тварин; створення притулків та міні-притулків для безпритульних тварин; проведення наукових досліджень стосовно визначення обєктів та категорій ризику, повязаних із безпритульними тваринами, з метою підготовки заходів щодо запобігання зооантропонозним захворюванням; створення Єдиного реєстру опікунів безпритульних тварин у с. Бобриця; розробка і впровадження системи обліку та ідентифікації безпритульних тварин; розробка і впровадження системи масової стерилізації, щеплення, профілактичних обробок безпритульних тварин; розробка і впровадження заходів щодо підтримки супроводу безпритульних тварин протягом життя; розробка і впровадження системи інформаційно-просвітницьких заходів з населенням стосовно гуманного поводження з безпритульними тваринами, влаштування безпритульних тварин, пропагування стерилізації домашніх тварин, тощо; проведення моніторингу діяльності, повязаної з безпритульними тваринами; проведення масової стерилізації безпритульних тварин із поверненням їх до ареалу попереднього перебування і поступове, протягом декількох років, зниження їх кількості; організація відловлювання безпритульних тварин гуманним методом на основі новітніх технологій, кращого міжнародного досвіду та досвіду міст України, де вже запроваджено аналогічні програми; планування та вжиття щорічних протиепізоотичних заходів: обовязкова вакцинація тварин, що випускаються на волю, від сказу, лептоспірозу та інших небезпечних хвороб, із вилученням агресивних і хворих тварин; проведення інформаційних заходів та навчально-просвітницької роботи. Згідно пункту 5 даної Програми організацію її виконання відповідно до своїх повноважень здійснюють: комунальне господарство виконавчого комітету Бобрицької сільської ради, органи місцевого самоврядування, громадська організація комунальне господарство «Бобриця», Києво-Святошинський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, керівник комунального підприємства села, Києво-Святошинська санітарно-епідеміологічна станція, управління ветеринарної медицини, в деяких випадках опікуни.

Територіальна громада с. Бобриця була повідомлена про затвердження Програми регулювання численності безпритульних тварин у с. Бобриця на 2015-2016 роки, що підтверджується відповідними фотокартками оголошень на стендах, наявними в матеріалах справи.

На виконання даної Програми, Бобрицькою сільською радою в особі голови ОСОБА_2 було укладено договір № 19з комунальним підприємством «Притулок для тварин» на вилов та стерилізацію безпритульних тварин. Як вбачається із копії акту про надання послуг № 21 від 27.07.2015 року Бобрицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було оплачено послуги комунального підприємства «Притулок для тварин» щодо вилову 16 тварин на стерилізацію та транспортні послуги.

По суті як вбачається із матеріалів справи,Бобрицькою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області на виконання своїх обов'язків у сфері благоустрою було вжито ряд заходів для вилову собак. Зокрема, розроблено Правила утримання домашніх тварин в с. Бобриця, а також здійснюється фінансування вилову та утримання безпритульних собак.

Враховуючи, що сільська рада розробила Правила утримання домашніх тварин в с. Бобриця, та уклала договори на їх виконання, суд приходить до висновку про відсутність необхідності задоволення заявлених Позивачем позовних вимог в цій частині.

Також, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Враховуючи дану норму, а також гарантії місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами України, ніхто не може зобовязати колегіальний орган місцевого самоврядування, прийняти будь-яке, наперед визначене рішення, а суд може лише зобовязати орган місцевого самоврядування розглянути окреме конкретно визначене питання у встановленому законом порядку.

Стосовно відмови у задоволенні інших позовних вимог, то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання субєктами владних повноважень своїх обовязків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим законом.

Згідно з вимогами ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобовязані: оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; систематично вести облік документів, що знаходяться у їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти обєктивність та правильність наданої інформації.

Відповідно до ст. 15 вищевказаного Закону України розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати:інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо);нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності;перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення;порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності;інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; перелік наборів даних, що оприлюднюються у формі відкритих даних;інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації;плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань;розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію;інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, а саме про:їхні місцезнаходження, поштову адресу, номери засобів зв'язку, адреси офіційного веб-сайту та електронної пошти;прізвище, ім'я та по батькові, службові номери засобів зв'язку, адреси електронної пошти керівника органу та його заступників, а також керівників структурних та регіональних підрозділів, основні функції структурних та регіональних підрозділів, крім випадків, коли ці відомості належать до інформації з обмеженим доступом;розклад роботи та графік прийому громадян;вакансії, порядок та умови проходження конкурсу на заміщення вакантних посад;перелік та умови надання послуг, форми і зразки документів, необхідних для надання послуг, правила їх оформлення;перелік і службові номери засобів зв'язку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, та їх керівників, крім підприємств, установ та організацій, створених з метою конспірації, оперативно-розшукової або контррозвідувальної діяльності;порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, їх дій чи бездіяльності; систему обліку, види інформації, якою володіє суб'єкт владних повноважень; іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Статтею 5 Закону №2939-VІ передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом:1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Також ст.15 Закону №2939-VІ визначено, що інформація (нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії тощо) підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації. Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Виходячи з вищенаведеного, чинним законодавством допускається оприлюднення публічної інформації альтернативними способами, в тому числі на інформаційних стендах, і не передбачено обов'язку розпорядника інформації мати в наявності офіційний веб-сайт, а тому заявлені позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність сільського голови щодо не оприлюднення в мережі Інтернет, передбаченої ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформації та зобовязання її оприлюднити в такій спосіб , є безпідставними.

Більш того, враховуючи, що в законодавстві, яке діє в Україні, використовується поняття "офіційний веб-сайт"(в Законі України "Про доступ до публічної інформації", Законі України "Про телекомунікації", КПК України, КАС України та інші), однак, визначення цього поняття відсутнє. Приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд вважає, що районна рада та її голова розміщуючи інформацію на сайті https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch, на дошках оголошення та районній газеті діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що в достатній мірі забезпечує право громадян та конкретно Позивача на отримання належного доступу до інформації у необхідних випадках.

Також слід звернути увагу, на те, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський голова:забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради; вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради; вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання; призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; скликає загальні збори громадян за місцем проживання; вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правової допомоги; вносить на розгляд ради пропозиції щодо кандидатури на посаду керівника установи з надання безоплатної первинної правової допомоги; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; веде особистий прийом громадян; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань; бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень . Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Оскільки сільський голова не уповноважений одноособово встановлювати Правила утримання домашніх тварин, створювати притулки для утримання безпритульних тварин та відлову безпритульних тварин, а також розміщуватиінформацію про орган місцевого самоврядування в мережі Інтернет, то вимоги Позивача щодо зобовязання сільського голови вчинити певні дії є безпідставними.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що Відповідачі діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та на підставі ст. ст. 9, 24, 28Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 5, 14, 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації»керуючись ст. ст. 3, 8, 9, 11, 71, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до сільського голови села Бобриця Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_2, Бобрицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити певні діївідмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з моменту отримання постанови.

Суддя В.В. Нікушин