Справа № 810/4213/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року м. Київ 810/4213/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Аді

про стягнення боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку

пільгової пенсії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у місті Славутичі Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Аді про стягнення боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії у сумі 144 018, 27 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у відповідача наявна заборгованість фактичних витрат на виплату і доставку пенсій по списку №1, призначених відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення за період липень, серпень 2015 року у розмірі 144018, 27 грн., що підтверджується розрахунком фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не сплатив, тому позивач звернувся до суду

Територіальні органи Пенсійного фонду України в силу закону здійснюють функції з контролю за правильністю, повнотою нарахування і своєчасністю сплати страхувальниками внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а також стягнення заборгованості за страховими внесками, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача сум вказаної заборгованості.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2015 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання 20.10.2015 з'явився представник відповідача, який заперечував проти позову. У заперечення відповідач зазначив, що у Товариства відсутні робочі місця з шкідливими умовами праці, а тому і обовязок щодо відшкодування пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII у нього відсутній. Крім того, відповідач у письмових поясненнях від 19.10.2015 зазначив, що оскільки ним оскаржується до позивача розрахунок фактичних витрат з червня 2015 року, і на даний час відповідач не втратив свого права на оскарження рішення позивача в судовому порядку, оскільки не отримав відповідь на скаргу, тому прийняття рішення в частині стягнення 140475,80 грн. є неможливим.

19.10.2015 від Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області до суду надійшло пояснення, відповідно до якого позивач просить суд розглянути справу за відсутності його представника та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статі 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд даної справи здіснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

ТОВ Виробничо-комерційна фірма Аді, ідентифікаційний код 20614845, зареєстроване як юридична особа 15.05.1995.

Як платник внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування відповідач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області.

Судом встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед Управлінням Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком № 1 за період з липня по серпень 2015 року в сумі 144 018,27 грн.

24.06.2015 та 16.07.2015 Управлінням Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області було направлено відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників):

з червня 2015 року, відповідно до якого Товариство має відшкодувати заборгованість щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за списком №1 для ОСОБА_1 за період червень 2015 року в розмірі 4386,71 грн.;

з липня 2015 року, відповідно до якого Товариство має відшкодувати заборгованість щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за списком №1 для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 6795,58 грн.

Вищевказані розрахунки були отримані відповідачем 01.07.2015 (зворотній бік а.с. 7) та 20.07.2015 (зворотній бік а.с. 4).

Суд звертає увагу на те, що доказів оскарження Товариством саме розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за списком №1 за період червень - липень 2015 року у розмірі 16702,60 суду не надано. Водночас, судом встановлено, що відповідач оскаржував в судовому порядку протокол про призначення пенсії гр. ОСОБА_2, а також просив суд зобов'язати пенсійний фонд припинити виплату призначеної пільгової пенсії гр. ОСОБА_2

Також, судом встановлено, що позивачем нараховано суму фактичних витрат за період з дати призначення пенсії, тобто з 02.01.2013 до дати формування розрахунку, тобто до 24.06.2015 в розмірі 127315,67 грн. пенсіонеру ОСОБА_1, про що, зокрема, зазначено також у листі від 24.06.2015 № 2921/02.

Відповідач в запереченнях наголосив що заборгованість не визнає, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту роботи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з особливо важкими та шкідливими умовами праці, а ті документи, що надані позивачем суду стосовно вищевказаних осіб, підтверджують тільки роботу в зоні відчуження. Щодо заборгованості по громадянину ОСОБА_1 в розмірі 127 315,67 грн., відповідач в запереченнях зауважив, що пенсія по даному громадянину була призначена 02.01.2013 року, а тому на думку відповідача, позивач мав реальні відомості про наявність права звернутися до суду у 2013 році, проте цього не зробив, чим було порушені вимоги пункту 6.4 розділу 6 Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначені Законом України від 26.06.1997 №400/97-ВР "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон України від 26.06.1997 №400/97-ВР).

Пунктом 1 статті 1 Закону України від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV).

Згідно абзацу другого пункту 1 статті 14 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV, страхувальниками є роботодавці підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи-підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частиною першою статті 15 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV встановлено, що платниками страхових внесків є страхувальники, зазначені у статті 14 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон України від 05.11.1991 №1788-XII), виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи за списком №1, визначено пунктом "а" частини першої статті 13 Закону України №1788-XII від 05.11.1991.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, значеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення, пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 6.4. розділу 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року № 21-1 (далі - Інструкція), розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання та ін.), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

З огляду на вищевикладені положення Інструкції № 21-1, вбачається чітко визначений порядок надсилання органами Пенсійного фонду України на адреси підприємств розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (згідно з додатками 6 та 7), а саме: щорічно в термін до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу не виставлялись і позивачем не формувались розрахунки за період з 02 січня 2013 по червень 2015 року по громадянину ОСОБА_1, що фактично є порушенням позивачем п. 6.4. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1. При цьому, дана Інструкція не передбачає визначення в одному розрахунку сумовану суму за декілька років єдиним платежем.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2014 у справі № 810/690/14-а.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми фактичних витрат на виплату за період з 02.01.2013 до червня 2015 року в розмірі 127315,67 грн., то суд критично відноситься до даної вимоги, оскільки позивачем тривалий час (понад 2 роки 5 місяців) не надсилались відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії по громадянину ОСОБА_1

Судом у цій справі встановлено, що позивач з січня 2013 року мав направляти розрахунки на виплату та доставку пільгової пенсії відповідачу по громадянину ОСОБА_1 та вжити заходів щодо погашення заборгованості. Проте, позивачем було порушено порядок складання та надіслання розрахунків.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позивачем позовних вимог в частині стягнення суми фактичних витрат за період з 02.01.2013 по червень 2015 року в розмірі 127315,67 грн. та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що Пенсійним фондом не надано жодних документів, що підтвердуєть поважність неформування та ненадсилання рорахунків Товариству з 02.01.2013 стосовно пенсіонера ОСОБА_1

Таким чином, в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за період з 02.01.2013 року по червень 2015 року в розмірі 127315,67 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що товариство не зобовязано відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгової пенсії громадянину ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки за час роботи на підприємстві він ніколи не працював на роботах за списком № 1 (дають право на призначення пільгових пенсій), а у ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Аді» взагалі ніколи не було атестованих робочих місць з шкідливими умовами праці, які б відповідали списку шкідливих виробництв, робіт, професій № 1. На думку відповідача, держава покладає обовязок з відшкодування пільгових пенсій лише на ті підприємства, які мають робочі місця з шкідливими та важкими умовами праці (за умови їх атестації), а відтак, ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Аді» не зобовязане відшкодовувати пільгові пенсії ОСОБА_2 та ОСОБА_1, незважаючи на той факт, що останній дійсно працював на підприємстві відповідача.

Зокрема, пенсіонер ОСОБА_3, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, працював у зоні відчуження сукупно 7 років 6 місяців 7 днів, що підтверджується довідкою уточнюючою характер роботи від 29 жовтня 2008 р. № 23; пенсіонер ОСОБА_1 перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, працював у зоні відчуження сукупно 2454 дні, тобто 6 років 7 місяців, що підтверджується довідкою від 21.02.2012 № 04.

Наявна у відповідача заборгованість підтверджується розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 пенсіонерам ОСОБА_1 в розмірі 4386,71 грн. та ОСОБА_3 в розмірі 2408,87, які підлягають до сплати щомісяця.

Доказів сплати зазначених заборгованості відповідачем за вказаний період суду надано не було.

При вирішенні справи судом не може бути взято до уваги посилання відповідача на відсутність у нього робочих місць з шкідливими умовами праці, а тому і обов"язоку щодо відшкодування пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII, оскільки правомірність призначення і виплати пільгової пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 встановлена постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2015 року у справі № 810/669/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2015 року.

Крім того, та обставина, що відповідач оскаржив до позивача в адміністративному порядку розрахунок з червня 2015 року, а тому, на думку представника відповідача суд не може прийняти рішення, не приймається судом до уваги, оскільки як вже було зазначено вказаний розрахунок було отимано підприємтвом 01.07.2015, а зі скаргою про скасування розрахунку фактичних витрат з червня 2015 року позивач звернувся 10.09.2015, тобто вже після відкриття провадження у справі. При цьому, суд звертає увагу, що дана обставин не позбавляє право суд надати відповідну правову оцінку цьому розрахунку та прийняти рішення.

Як передбачає частина перша статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позові вимоги в частині стягнення заборгованості за період липень серпень 2015 року в розмірі 16702,60 грн. (144018,27 - 127315,67) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідач фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11,14,69,70,71,72,128, 158-163,167, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма Аді (код за ЄДРПОУ 2614845) на користь Управління Пенсійного фонду України в місті Славутичі Київської області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії за Списком № 1 за період липень, серпень 2015 року у розмірі 16702 (шістнадцять тисяч сімсот дві) грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.