Справа № 826/15765/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 грудня 2015 року № 826/15765/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконними та скасування наказів.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі також відповідач), в якому просило:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 100/05 від 20.05.2015 року про застосування до ОСОБА_1 заходу дисциплінарного впливу у вигляді затримки до одного року у присвоєнні чергового рангу;

- визнати незаконним та скасувати наказ № 102/05 від 21.05.2015 року про застосування до ОСОБА_1 заходу дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності є протиправним, позаяк його прийнято за відсутності порушень з боку позивача трудової дисципліни, з огляду про що позивач позов просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не прибув, явки повноважного представника не забезпечив. Разом з тим, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову, подані через канцелярію суду, у яких представник відповідача зазначав, що позивачем в ході вчинення виконавчих дій допущено порушення приписів чинного законодавства, а відтак заходи дисциплінарного впливу до позивача застосовані правомірно. З огляду про що у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд з підстав, визначених ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, прийшов до висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 09 грудня 2011 року була прийнята на посаду державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на якій працювала до 27 січня 2013 року.

28 січня 2013 року ОСОБА_1 було переведено на посаду старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві на якій працювала до 18 червня 2015 року.

20 травня 2015 року Наказом головного територіального управління №100/05 до позивача було застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки до одного року у присвоєнні чергового рангу, відповідне стягнення було застосовано «за неналежне виконання своїх посадових обовязків, за не надання інформації стосовно розгляду звернень та скарг стосовно виконання рішень суду, відповідно до cт.14 ЗУ «Про державну службу».

В подальшому, наказом головного територіального управління №102/05 від 21 травня 2015 року позивачеві було оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов'язків.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю наказів №№100/05, 102/05 позивач звернулась з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Будь-яка публічна служба є державною службою.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу».

Згідно зі статтями 9 і 30 цього Закону правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією України, спеціальними законами та Кодексом законів про працю України.

З матеріалів справи слідує, що позивачка перебувала на державній службі на посаді старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

Як вже було судом встановлено, Наказом головного територіального управління №100/05 від 20.05.2015р. до позивача було застосовано захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки до одного року у присвоєнні чергового рангу, відповідне стягнення було застосовано за неналежне виконання своїх посадових обовязків.

Підставою ж застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани згідно наказу №102/05 від 21.05.2015р., слугувало порушення вимог статей 11, 30, 33, 53, 90 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, матеріали справи свідчать, що вищенаведені порушення, що стали підставою для застосовування до позивача дисциплінарних стягнень, були виявлені Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві 27.04.2015 на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.04.2015 № 237-0-2-15 за розглядом звернення народного депутата України ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, при здійсненні зведеного виконавчого провадження № 45192759 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 № 2-4612/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, заподіяну залиттям квартири у розмірі 10 2012 грн. вартості проведення експертного дослідження, судові витрати у розмірі 112,87 грн. та з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2011 № 2-4612/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди 22 234,00 грн., моральної шкоди 2 500,00 грн., вартості проведення експертного дослідження 500,00 грн., судового збору 226,59 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи 15,00 грн., відповідно до статей 147-149 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до положень Закону України «Про державну службу», державний службовець повинен дотримуватись правил етики, визначених у ст. 5 Закону, а також виконувати обов'язки державного службовця, передбачені у ст. 10 Закону України «Про державну службу».

Так, згідно ст. 5 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов'язаний: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Згідно статті 10 Закону України «Про державну службу», основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 14 Закону № 3723-ХІІ за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Разом з тим, порядок застосування таких заходів впливу у Законі № 3723-ХІІ не передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовано статтею 149 КЗпП.

Так, за правилами ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що на час застосування до позивача 2 дисциплінарних стягнень службове розслідування з метою з'ясування обставин, що стали підставою для їх застосування не проводилось.

Натомість щодо доводів відповідача про проведення перевірки, проведеної Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на виконання доручення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.04.2015 № 237-0-2-15 за розглядом звернення народного депутата України ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, в ході якої були виявлені порушення позивачем законодавства, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві знаходиться зведене виконавче провадження № 45192759, до складу якого входять два виконавчих листа Голосіївського районного суду м. Києва: виконавчий лист № 2-4612/10 від 12.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири у розмірі 10212 грн., 500 грн. вартості проведення експертного дослідження, судові витрати у розмірі 112, 87 грн. ВП № 31041680 та виконавчий лист № 2-4612/10 від 22.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 22234 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. моральної шкоди, 500 грн. вартості проведення експертного дослідження, 226, 59 грн. судового збору та 15 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи ВП № 44464058.

08.02.2012 року державним виконавцем по ВП № 31041680 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої з пояснень позивача направлено сторонам виконавчого провадження та до суду, згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» простою кореспонденцією.

Зі змісту відповідно до ст. 5, 17, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ у м. Києві, боржнику було надано семиденний добровільний строк виконання рішення а саме до 15.02.2012 року.

16.02.2012 на адресу боржника ОСОБА_5 направлено виклик з вимогою з'явитись на прийом до державного виконавця для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату боргу.

16.02.2012 року державним виконавцем з метою виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення надіслано запити до БТІ м. Києва, УПФ в м. Києві, УДАІ м. Києва, Головного управління земельних ресурсів у м. Києва, Інспекції державного технічного нагляду у м. Києві, ДПА у м. Києві, Комісії по цінним паперам та фондового ринку, Адресного бюро м. Києва.

Оскільки боржник в наданий строк для добровільного виконання рішення суду не виконав та в зв'язку з надходженням заяви стягувача про накладення арешту на майно боржника, державним виконавцем 25.04.2012 керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копії якої направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, та сторонам до відома.

В подальшому, зважаючи на факт неявки боржника на виклик державного виконавця так, а від стягувана надійшла заява про направлення постанови про примусовий привід боржника до органів міліції, 24.05.2012 року позивачем в порядку ст. 5, 7, 11 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про порядок взаємодії органів МВС України та органів державної виконавчої служби від 25.06.2002 року № 607/56/5 винесено постанову про примусовий привід боржника.

За наслідком розгляду вказаної постанови, надійшов рапорт підполковника РУГУ Голосіївського району м. Києві ОСОБА_6 з супровідним листом № 57/6245 про неможливість приводу боржника на адресу відділу в зв'язку із відмовою боржника відчинити двері.

18.04.2012 до відділу надійшла відповідь адресного бюро м. Києва згідно якої боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

13.08.2012 до відділу надійшла відповідь ДАІ м. Києва згідно якої транспортних засобів за боржником не зареєстровано.

29.09.2012 до відділу надійшла відповідь ДПС у м. Києві згідно якої боржник не перебуває на обліку в органах ДПС у м. Києві як фізична особа - підприємець.

Того ж дня, на адресу відділу надійшла відповідь Інспекції державного технічного нагляду у м. Києві згідно якої за боржником немає зареєстрованих тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо - будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

25.05.2013 на адресу боржника, повторно, направлено виклик з вимогою з'явитись до державного виконавця та повідомити про стан виконання рішення суду який боржником був проігноровано.

У листопаді 2013 року державним виконавцем до Голосіївського районного суду м. Києва направлено подання про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_5 в праві виїзду за межі України.

Ухвалою від 20.12.2013 Голосіївського районного суду м. Києва у задоволенні зазначеного подання - відмовлено.

19.08.2014 до відділу надійшов виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва №2-4612/10 від 22.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 22234 грн. матеріальної шкоди, 2500 грн. моральної шкоди, 500 грн. вартості проведення експертного дослідження, 226, 59 грн. судового збору та 15 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи ВП №44464058.

Відповідно до ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» по ВП № 44464058 від 21.08.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та до суду, згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» простою кореспонденцією.

Того ж дня, на адресу боржника ОСОБА_5 направлено виклик з вимогою з'явитись на прийом до державного виконавця для сплати боргу за виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

З пояснень позивача встановлено, що оскільки на виконанні у відділі вже перебувало виконавче провадження, щодо стягнення заборгованості з одного й того самого боржника, 22.10.2014 року державним виконавцем керуючись ст. 33 Закону Україні «Про виконавче провадження» зареєстровано зведене виконавче провадження про що того ж дня винесено постанови про приєднання виконавчого провадження №31041680 та № 44464058 до зведеного виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження до відома. Згідно облікової картки зведеного виконавчого провадження до його складу входить два виконавчих провадження на загальну суму боргу - 36300,46 грн.

21.10.2014 до відділу надійшла заява представника стягувача за договором про виправлення помилки у прізвищі боржника, а саме: замість "Залєвського" зазначити "Залевського", що до того яг вказується в долученій ухвалі Апеляційного суду м. Києва справа № 22-ц/796/9993/2014 від 29.07.2014 року про відхилення апеляційної скарги боржника ОСОБА_3 на Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 червня 2014 року, в звязку з чим 22.10.2014 державним виконавцем винесено постанова про виправлення помилки.

Станом на 24.10.2014 боржником не вчинено жодної дії для виконання рішень суду з огляду на що 24.10.2014 до БТІ м. Києва направлено запит про надання копій технічної документації (технічний паспорт) нерухомого майна, належного на праві власності боржнику, у відповідь на який від 05.11.2014 з БТІ надійшли необхідні документи.

17.11.2014 за адресою місця проживання-реєстрації (місця знаходження майна боржника) державним виконавцем здійснено вихід, з метою перевірки майнового стану боржника та подальшого опису його майна, та двері квартири за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не відчинив, про що складено акт за участю понятих.

Як пояснила позивач, 24.11.2014 за адресою: АДРЕСА_1 державним виконавцем, повторно, здійснено вихід з метою опису майна боржника та двері квартири за вказаною адресою так ніхто і не відчинив, про що складено акт за участю понятих.

24.11.2014 державним виконавцем до КП ЖЕО № 105 направлено запит про надання довідки Ф-3 стосовно квартири зареєстрованої на праві власності за боржником ОСОБА_5.

26.11.2014 до відділу надійшла відповідь КП ЖЕО № 105 довідка Ф-3 стосовно квартири зареєстрованої на праві власності за боржником ОСОБА_5 згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі зареєстрована одна особа боржник ОСОБА_5.

В подальшому, зважаючи на те, що державний виконавець неодноразово виходив за адресою: АДРЕСА_1 для проведення перевірки майнового стану боржників, а також для проведення опису та арешту квартири, яка зареєстрована згідно відповіді БТІ м. Києва за боржником по виконавчому провадженню 01.12.2014 у відповідності до норм чинного законодавства України до Голосіївського районного суду м. Києва направлено подання про примусове входження до житлового приміщення, а саме до квартири боржника за адресою: АДРЕСА_1.

05.12.2014 Голосіївським районним судом м. Києва винесено Ухвалу якою подання старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 про примусове проникнення до житлового приміщення - задоволено, дозволено старшому державному виконавцю відділу Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_7 з метою виконання судового рішення примусово проникнути до квартири АДРЕСА_2, належної на праві власності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

05.02.2015 Апеляційним судом м. Києва винесено Ухвалу якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2014 залишено без змін.

Поряд з цим, позивач повідомила, що враховуючи вищезазначене 16.03.2015 у відповідності до норм чинного законодавства України на адресу сторін направлено вимогу про призначення виконавчих дій, а саме про примусове входження до квартири АДРЕСА_2, належної на праві власності ОСОБА_5, на 24.03.2015 об 11 годині 00 хвилин, вказану вимогу для подальшого направлення сторонам отримав під власний підпис представник стягувана.

Також, 24.03.2015 на адресу Голосіївського РУ ГУ MB С України в м. Києві направлено постанову про необхідність забезпечення громадського порядку на 24.03.2015 об 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1.

04.02.2015 до Державної Податкової служби України направлено запити про надання інформації стосовно отримання боржником доходів та наявності відкритих розрахункових рахунків у фінансових установах.

05.02.2015 державним виконавцем з Державної Податкової служби України отримано відповіді: відповідь № відповідно до якої платник (боржник) з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває та відповідь № НОМЕР_2 згідно якої реєстраційний номер облікової картки платника податків не відповідає інформації яка міститься у ДРФО.

В подальшому, 24.03.2015 за участю понятих: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_3 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 б. 99 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_4 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 б. 27, кв. 7; працівників Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві: дільничного інспектора Машківського Юрія Володимировича та Заступника начальника відділу ОГП ОСОБА_10 і представника стягувача за договором проведено опис та арешт нерухомого майна боржника, про що складено акт з підписами вказаних учасників, до того ж у зазначеному приміщенні під час проведення опису іншого рухомого майна боржника не виявлено.

За актом опису й арешту майна вказане нерухоме майно передано на відповідальне зберігання представнику стягувача за договором ОСОБА_11 паспорт ТТ144574 виданий Печерським PB ГУДМС України в м. Києві від 05.01.2013, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, б. 5, кв. 58, вказаній особі розяснено про кримінальну або матеріальну відповідальність за рострату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна про що ОСОБА_11 підписався особисто.

З пояснень позивача вбачається, що у звязку з передачею на відповідальне зберігання, вказаного нерухомого майна боржника, представнику стягувача за договором ОСОБА_11, описана квартира №39 за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 30-В, виконавчою службою Голосіївського району м. Києва не опечатувалась та замки не змінювались.

26.03.2015 до відділу надійшла заява, за вхідним № 3578, стягувача у вищезазначених справах якою ОСОБА_4 просить передати описане майно боржника на відповідальне зберігання їй як стягувачу в зв'язку із її хворобою при описі вищевказаного майна. 24.03.2015.

25.03.2015 надійшла заява, за вхідним № 4142, від представника стягувача ОСОБА_11 про передачу на відповідальне зберігання стягувачу.

З огляду про що позивачем в порядку ст. 59 Закону винесено постанову про заміну зберігача майна якою зберігану належним чином повідомлено: «Про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна» про що ОСОБА_4 (стягувач - зберігач) розписалась особисто.

25.03.2015 до відділу надійшла заява від представника стягувача ОСОБА_12 про направлення подання (повідомлення) до правоохоронних органів відносно притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішень суду, з огляду на що того ж дня державним виконавцем зазначене подання підготовлено та передане до виконання до Голосіївського РУГУ МВС України у м. Києві.

В розрізі наведених обставин , суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 82 Закону «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідачем не прийнято до уваги вищенаведені приписи чинного законодавства, і за поданою скаргою ОСОБА_5 (боржника по зведеному виконавчому провадженні) на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, проведено відповідну перевірку.

Разом з тим, за наслідком розгляду справи суд приходить до висновку проте, що доводи відповідача про неналежне виконання позивачем службових обовязків не відповідають дійсності, позаяк матеріали справи свідчать, що старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_1 вживалися заходи щодо примусового виконання рішень у зведеному провадженні на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження допущення позивачем порушень приписів чинного законодавства України. Разом з тим, сама постанова про перевірку зведеного виконавчого провадження не є беззаперечним доказом обставин, на які покликається відповідач у своїх запереченнях.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем як субєктом владних повноважень не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності винесення оспорюваних наказів.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 100/05 від 20.05.2015 року про застосування до ОСОБА_1 заходу дисциплінарного впливу у вигляді затримки до одного року у присвоєнні чергового рангу.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 102/05 від 21.05.2015 року про застосування до ОСОБА_1 заходу дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А.Качур