Справа № 815/7401/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/20516/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джиністра»

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року

у справі № 815/7401/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джиністра»

до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Джиністра» (далі - ТОВ «Джиністра»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області; відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 11 липня 2013 року та № від 11 липня 2013 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, позивач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ТОВ «Джиністра», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Джиністра» з питань взаємовідносин із платником податків Товариством з обмеженою відповідальністю «Деметра» за лютий, березень 2012 року, їх реальності та повноти відображення в обліку, за результатами якої складено акт № 1496/22-0302/35989864 від 27 червня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11 липня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 150 272,00 грн. (100 181,00 грн. - основний платіж, 50 091,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 11 липня 2013 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 8 153,00 грн.

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаного в ТОВ «Деметра» льону товарного, врожаю 2011 року, за нікчемним правочином (договором купівлі-продажу № 035-532 від 20 лютого 2012 року).

Зокрема, з'ясовано, що реалізований позивачу льон попередньо придбано ТОВ «Деметра» в Приватного підприємства «Продекс», що підтверджується актом № 426/22-23757473 від 29 листопада 2012 року про результати документальної позапланової невиїзної перевірки контрагента ТОВ «Джиністра» з питань правильності визначення, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при взаємовідносинах з ПП «Продекс» за період з 01 лютого 2012 року по 31 березня 2012 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю ВО «Еко» за травень - грудень 2011 року та січень 2012 року, з Приватним підприємством «Украсвіт» за період з 01 вересня 2011 року по 31 жовтня 2011 року, з Товариством з обмеженою відповідальністю «Право» за листопад 2011 року, а також узгоджується з доводами, викладеними позивачем у касаційній скарзі.

В свою чергу, як вбачається з пояснень керівника ПП «Продекс» Осадчого Андрія Володимировича, наданих працівникам податкової міліції Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Харківської області Державної податкової служби, підприємство з 2011 року не здійснює господарську діяльність та не має власних основних засобів, а до його обов'язків як керівника входило лише підписання податкової звітності та первинної бухгалтерської документації.

Згідно з поясненнями ОСОБА_4 (власника ПП «Продекс» до листопада 2011 року), підприємство здійснювало вирощування квасолі, овочів, кукурудзи та соняшника; на момент продажу на підприємстві не було залишків вирощеної продукції.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

У розглядуваному випадку судові інстанції, за встановлених обставин, дійшли цілком обґрунтованого висновку про те, що подані відповідачем докази спростовують факт реального руху активу по всьому ланцюгу учасників схеми з огляду на об'єктивну неможливість придбання ТОВ «Деметра» льону товарного, врожаю 2011 року, в ПП «Продекс» як у безпосереднього виробника та його подальшої реалізації позивачу, а підтверджують створення штучного документообігу з купівлі-продажу спірного товару з метою одержання ТОВ «Джиністра» необґрунтованої податкової вигоди що, відповідно, виключає правомірність відображення таких операцій в податковому обліку позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джиністра» відхилити, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.