Справа № 2-а-3587/11
Суддя: Голуб А. В.
Дата ухвалення: 2012-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3587/11
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2012 року Білоцерківський міськрайонний суд у складі:

головуючий суддя Голуб А. В. ,

при секретарі Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Біла Церква залі суду № 4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про визнання дій відповідача незаконними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він являється особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1 і що йому з 08.06.2001 року було встановлено 2 групу інвалідності від захворювання, повязаного з виконанням службових обовязків в/с по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач вказував на те, що йому відповідачем було виплачено одноразову компенсацію при встановленні другої групи інвалідності в розмірі 284 гривні 40 коп. Позивач посилався на те, що з 30.06.2011 року йому було встановлено першу групу інвалідності у звязку із захворюванням повязаним з виконанням службових обовязків в/с по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на виплату різниці у компенсаціях між другою та першою групами інвалідності. Позивач вказував на те, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація інваліду 2 групи виплачується в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а інваліду 1 групи 60 мінімальних заробітних плат. Позивач також вказував на те, що відповідач нарахував йому різницю у компенсаціях між другою та першою групою інвалідності в сумі 94 грн. 90 коп. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, але ці кошти відповідач позивачу ще не виплатив. Позивач посилався на те, що відповідач повинен був нарахувати йому різницю у компенсаціях виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення йому 1-ї групи інвалідності. Позивач просив у судовому порядку визнати дії відповідача з нарахування йому одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю неправомірними та зобовязати відповідача зробити перерахунок та виплатити різницю компенсацій між другою та першою групою інвалідності згідно статті 48 Закону України Про стасус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка повинна бути встановлена у розмірі 57 315 гривень 60 коп.

17.10.2011 року суддею було відкрито провадження по вказаній справі відповідно до КАС України в порядку скороченого провадження.

Ухвалою судді від 02.12.2011 року справу було призначено до розгляду у судовому засіданні на 09.12.2011 року 15 год.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги позивача та просили визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо нарахування різниці у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю між другою та першою групою інвалідності в розмірі 57 315 гривень 60 коп.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вказані уточнені позовні вимоги позивача.

Представник відповідача позов заперечував.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, по справі встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та з 08.06.2001 року позивачу було встановлено 2 групу інвалідності у звязку із захворюванням повязаним з виконанням службових обовязків в/с по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що стверджується копією посвідчення, копією довідки МСЕК.

Крім вказаного, з 30.06.2011 року позивачу було встановлено першу групу інвалідності у звязку із захворюванням повязаним з виконанням службових обовязків в/с по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується копією довідки МСЕК.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, так, інвалідам 1 групи - 60 мінімальних заробітних плат, а інвалідам 2 групи 45 мінімальних заробітних плат. У вказаній статті також зазначено, що у разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Судом було встановлено, що відповідачем виплата одноразової компенсації позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інваліду 2 групи у звязку із захворюванням повязаним з виконанням службових обовязків в/с по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проведена в розмірі 284 грн. 40 коп. в серпні 2001 року, що підтверджується поясненнями учасників процесу та довідкою відповідача.

Зазначена грошова компенсація була виплачена управлінням соцзахисту населення в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач не оскаржував до суду дії відповідача щодо виплати йому вищевказаної одноразової компенсації в розмірі 284 гривні 40 коп., замість 45 мінімальних заробітних плат, що підтвердили у суді учасники процесу.

В судовому засіданні також було встановлено, що позивачу 31.08.2011 року відповідно до його заяви відповідачем була нарахована різниця між другою та першою групою інвалідності в сумі 94 грн. 90 коп. До теперішнього часу відповідач не виплатив позивачу 94 гривні 90 коп., оскільки, як вказав у суді представник відповідача, вказана виплата затримується у звязку з арештом рахунку відповідача ОСОБА_2 виконавчою службою.

Вказана різниця у компенсаціях між другою та першою групою інвалідності була нарахована відповідачем позивачу у розмірі визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Розмір одноразової компенсації, визначений вказаною вище постановою КМ України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів.

Так, згідно до Закону України Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2000 рік розмір мінімальної заробітної плати з 01.07.2000 року був встановлений у розмірі 118 гривень на місяць.

У 2001 році не приймався Закон Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2001 рік, і протягом 2001 року розмір мінімальної заробітної плати складав 118 гривень на місяць.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про ОСОБА_2 бюджет України на 2011 рік установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 941 гривня, з 1 квітня 960 гривень, з 1 жовтня 985 гривень, з 1 грудня 1004 гривні

Вказані Закони не мали жодних обмежень щодо застосування ст.48 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка передбачає право на одноразову компенсацію при встановленні 2 групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, та при встановленні 1 групи інвалідності в розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Слід зазначити, що дію положень ст.48 вказаного Закону зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з п.30 ст.71 Закону України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2007 рік».

Але за рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати.

Рішення Конституційного Суду є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Як встановлено судом, п.28 розділу 2 Закону України Про ОСОБА_2 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України було внесено на 2008 рік зміни до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Але за рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2008 рік», в т.ч. п.28 розділу 2 цього Закону.

Крім того, встановлений ст.95 Конституції України, ст.38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про ОСОБА_2 бюджет України, є вичерпним, а отже цей закон не може скасовувати або змінювати обсяг прав та обовязків, пільг, гарантій, передбачених іншими законами, в тому числі і Законом Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, а у разі виникнення колізії між нормами підзаконних нормативно-правових актів та нормами Законів, застосуванню підлягають саме норми Законів, а в даному випадку - саме Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказана вище постанова КМ України від 26.07.1996 року за № 836.

Відповідно до листа Київської обласної дирекції НАСК Оранта від 02.08.2011 року, ОСОБА_1 в період з 1992 року по 02.08.2011 року не отримував страхову суму з державного обовязкового особистого страхування у звязку з отриманням інвалідності та втратою працездатності, повязаних з виконанням службових обовязків по ЛНА на ЧАЕС.

Отже, враховуючи наведене, Управління соцзахисту населення повинно було нарахувати та виплатити позивачу різницю у компенсаціях між другою та першою групою групою інвалідності виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності.

Різниця у компенсаціях між першою та другою групою складає: 60 мінімальних заробітних плат /одноразова компенсація інвалідам 1 групи/ 45 мінімальних заробітних плат /одноразова компенсація інвалідам 2 групи/ = 15 /мінімальних заробітних плат/.

Таким чином, суд вважає за можливе визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо нарахування різниці у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також суд вважає, що необхідно зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю між другою та першою групою інвалідності в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, виходячи з мінімальної заробітної плати на момент встановлення першої групи інвалідності 30.06.2011 року -960 грн., визначеної ст. 22 Закону України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2011 рік».

Суд вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні іншої частини позову за безпідставністю, оскільки відповідно до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачена одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 2 групи 45 мінімальних заробітних плат. Суд приймає до уваги те, що позивач не оскаржував до суду дії відповідача щодо того, що йому вказана одноразова компенсація виплачена в серпні 2001 року у розмірі 284 грн. 40 коп., а не в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Керуючись ст.ст. 19,95,113 Конституції України, ст.ст.48,71 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2000 рік, Законом України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Законом України Про ОСОБА_2 бюджет України на 2011 рік, рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп, від 22.05.2008 року за № 10-рп, постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.ст.6,9, 17,89,158-163, 185, 186 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо нарахування різниці у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року №836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 різницю у компенсаціях за шкоду, заподіяну здоровю між другою та першою групою інвалідності в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, виходячи з мінімальної заробітної плати на момент встановлення першої групи інвалідності 30.06.2011 року -960 грн., визначеної ст.22 Закону України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2011 рік».

В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя ОСОБА_3