Справа № П/811/2372/14
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 рокусправа № П/811/2372/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.

при секретарі: Горшкові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №П/811/2372/14 за адміністративним позовом Маловисківського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Маловисківський районний центр зайнятості звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму незаконно отриманих коштів у розмірі 12818,39 грн., які вона отримала у вигляді допомоги по безробіттю, оскільки на час перебування на обліку була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, що суперечить вимогам статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт вважає висновки суду помилковими, оскільки приватні підприємці відносяться до категорії зайнятого населення, незважаючи на те, отримує особа дохід чи ні.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року апеляційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості задоволено частково. Суд постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №П/811/2372/14 скасував, та закрив провадження у справі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Маловисківського районного центру зайнятості суму незаконно отриманих коштів у розмірі 12818,39 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 червня 2015 року касаційну скаргу задоволено частково. Суд ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши оскаржене рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі досліджених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, у періоди з 29.01.1999 року по 27.07.1999 року, з 03.09.1999 року по 29.01.2000 року, з 23.02.2001 року по 17.02.2002 року, з 22.03.2002 року по 17.09.2002 року, з 03.01.2005 року по 28.09.2005 року, з 10.11.2010 року по 04.11.2011 року та з 26.09.2013 року по 10.06.2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку у Маловисківському районному центрі зайнятості як безробітна та отримувала відповідну допомогу. 11 червня 2014 року позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 на момент звернення до центу зайнятості була зареєстрована як фізична особа-підприємець. В звязку з виявленням факту порушення Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та на підставі акту обґрунтованості виплат матеріального забезпечення 12.06.2014 року позивачем прийнято наказ №127 про відшкодування коштів, а саме незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 12818,39 грн. (а.с.20). Посилаючись на незаконне отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в сумі 12818,39 грн., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної суми.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів вважає, що такий висновок ґрунтується на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1?4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 22.09.2015 року у справі №П/811/3781/14.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач у справі звернувся до суду з приводу повернення надмірно сплачених сум у вигляді допомоги по безробіттю, що стали власністю громадянки ОСОБА_1, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

За приписами частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтею157 цього Кодексу. Згідно пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 195,196,198,203,205,206 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Маловисківського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року у справі №П/811/2372/14 - скасувати.

Провадження у справі за позовом Маловисківського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко