Справа № 815/5132/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/5132/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біконо» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біконо» (далі позивач, або ТОВ «Біконо») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі відповідач, або ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.2013 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, в період з 10.06.2013 року по 18.06.2013 року посадовими особами відповідача була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Біконо» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за результатами якої складено акт № 000083/15-32-22-50/35243319/1964/119 від 25.06.2013 року.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем 08.07.2013 року винесені податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 щодо збільшення позивачу суми грошового зобовязання по податку на прибуток у загальному розмірі 9923 грн.; № НОМЕР_2 щодо збільшення позивачу суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у загальному розмірі 544092 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір розглядався неодноразово.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2013 року у задоволені позову ТОВ «Біконо» відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2013 року скасовано, прийнято нову постанову суду, якою визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 08.07.2013 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 серпня 2015 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2013 року скасовано, адміністративну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий адміністративний суд України вказав на неповне зясування судами попередніх інстанцій обставин справи та необґрунтованість і передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанції, наведених в оскаржуваних рішеннях. Так, суд касаційної інстанції зазначив, що при розгляді справи суди не перевірили чи відповідала господарська операція із купівлі продажу зернових між позивачем та ТОВ ВКП «СКБ» вимогам пункту 15 підрозділу 2 перехідних положень Податкового кодексу України, а також судами не приділено уваги доводам ДПІ щодо порушення позивачем п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, п. 15 підрозділу 2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України щодо не включення до бази оподаткування авансових платежів за березень 2013 року та жовтень 2013 року у розмірі 1100000 грн. Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що суд апеляційної інстанції зазначаючи, що позивачем використано обладнання у власній господарській діяльності, не навів доказів для підтвердження такого висновку, а отже, при новому розгляді адміністративної справи судам необхідно врахувати викладене і при оцінці доводів сторін правильно застосувати норми матеріального права, надати належну оцінку наявним у справі доказам на предмет встановлення реального виконання господарських операцій, а у разі їх недостатності запропонувати сторонам надати додаткові докази, пояснення, у разі необхідності допитати осіб в якості свідків.

Під час нового розгляду, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що операції позивача з його контрагентами підтверджуються первинними документами, складеними у відповідності до вимог податкового законодавства та бухгалтерського обліку, такі операції позивачем здійсненні з дотриманням вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, п. 15 підрозділу 2 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в свою чергу, податковий орган під час перевірки необґрунтовано не прийняв до уваги первинну документацію за цими операціями, відтак податковий орган не мав підстав для позбавлення платника податку права формування податкового кредиту та валових витрат по цим операціям та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин справи, правильному застосуванні норм матеріального права, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту спірної перевірки, однією з підстав для визначення позивачу грошових зобовязань, спірними податковими повідомленнями рішеннями, став висновок податкового органу щодо завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по господарським операціям з TOB «Рабен Україна», ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, М.Є., TOB «ТВО Східбуд», ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, TOB «Транслойд», ФОП ОСОБА_16, ПП «Рефтранс», ФОП ОСОБА_17, ФОП ОСОБА_18, TOB «Мегас Транс», внаслідок включення до складу валових витрат та сум ПДВ до податкового кредиту за транспортними послугами наданими цими контрагентами на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт по перевезенню вантажу автомобільним транспортом без підтверджуючих документів, а саме відповідної ліцензії.

При цьому, доходячи такого висновку, відповідач послався на ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», в редакції, що діяла до 19.04.2007 року, відповідно до якої ліцензування підлягають: «надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі)».

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно п. 25 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», в редакції чинній за перевіряємий період, ліцензуванню підлягає надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу річковим, морським, автомобільним, залізничним транспортом.

Аналогічні положення, у вказаній редакції, містить ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», за правилами якої документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Ліцензія на надання відповідних послуг є обов'язковим документом лише у разі перевезення небезпечних вантажів.

Проте, ані сировина, а ні готова продукція позивача, перевезення якої здійснювали його контрагенти, до будь-яких небезпечних речовин не віднесена, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що господарська діяльність з перевезення автомобільним транспортом сировини та готової продукції позивача наявності у перевізника відповідної ліценції не потребує.

В будь-якому разі, навіть при наявності з боку контрагентів позивача порушень ліцензованого законодавча, ці обставини не можуть буди підставою для позбавлення позивача права формувати валові витрати та податковий кредит за рахунок цих операцій, а є підставою для притягнення контрагентів до відповідальності, за встановленні порушення, якщо такі мали місце.

Також, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги посилання відповідача в обґрунтування встановлених з боку позивача порушень на вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року № 207, оскільки вимоги цієї постанови не розповсюджуються на безпосередніх одержувачів послуг з вантажних перевезень від відповідних юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Як вірно наголошено судом першої інстанції, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, проте, документи, наведені в Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом, на які посилається відповідач, не фіксують факт здійснення господарської операції, а засвідчують право виконавця на її здійснення.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документу (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як під час проведення оскаржуваної перевірки, так і до суду, позивачем на підтвердження реальності та фактичності виконання господарських операцій з контрагентами - TOB «Рабен Україна», ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_11, М.Є., TOB «ТВО Східбуд», ФОП ОСОБА_12, ФОП ОСОБА_13, ФОП ОСОБА_14, ФОП ОСОБА_15, TOB «Транслойд», ФОП ОСОБА_16, ПП «Рефтранс», ФОП ОСОБА_17, ФОП ОСОБА_18, TOB «Мегас Транс» надані: договори та акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) по перевезення вантажів, товарно-транспортні та податкові накладні, довіреності щодо отримання товару, видаткові накладні щодо придбання продукції, що перевозилась контрагентами позивача, договори та акти наданих послуг, що підтверджують наявність на правах оренди у позивача приміщень куди і здійснювали перевезення вантажу контрагенти позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за цими первинними документами можливо встановити зміст та обсяг операцій, місце постачання послуг, їх отримання, та надані первинні документи підтверджують факт здійснення господарських операцій, виконання умов вищевказаного договору, використання їх у власній господарській діяльності та обґрунтованість придбання цих послуг, а відтак правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат за цими операціями та як наслідок протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Також, є протиправним висновок відповідача, що, в тому числі, став підставою для визначення позивачу грошових зобовязань оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, про необхідність включення позивачем до бази оподаткування податком на додану вартість сум авансів, отриманих від TOB ВКП «СКБ» та TOB «КНБГ», оскільки ці грошові кошти були поверненні позивачем на їх адресу, що відображено в податковій декларації позивача за жовтень 2012 року, що, за викладених обставин, ні в якому разі не може призвести до необхідності сплати ПДВ з цих сум авансів, повернутих на адресу контрагентів позивача.

Що стосується висновку податкового органу щодо віднесення позивачем до складу валових витрат без оприбуткування вартості придбаної у ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур» сітки пл.оц.яч. 50/2,0 ТУ У 322-288-11-95 на загальну суму 5009 грн., яка в подальшому відповідно до листа від 15.02.2011 року № 614/1288 була передана Білгород-Дністровському прикордонному загону, що, також, став підставою для визначення позивачу грошових зобовязань оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, колегія суддів вважає його безпідставним, оскільки витрати на придбання цієї сітки були здійснені за рахунок прибутку підприємства, у склад валових витрати не відносились, а придбана та відвантажена сітка була передана Білгород-Дністровському прикордонному загону в порядку шефської допомоги, тому й сплачена сума ПДВ не була віднесена до складу податкового кредиту, що підтверджується: листом Білгород-Дністровського прикордонного загону від 15.02.2011 року № 614/1288; накладною № 2491 від 16.03.2011 року ПрАТ «ВО «Стальканат-Сілур»; розшифровкою задекларованих валових витрат за І кв. 2011 року з первинними підтверджуючими документами на 15 арк.; головною книгою по рахунках 281, 791 за березень 2011 року; декларацією з податку на прибуток за І кв. 2011 року.

Що стосується висновків податкового органу про відсутність доказів використання у власній господарській діяльності обладнання, придбаного у Українсько-Італійського спільного підприємства «Сітіторг» в формі TOB за договором купівлі-продажу від 15.04.2010 року № 150410, що, також, стали підставою для визначення позивачу грошових зобовязань оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його протиправність, з огляду на викладене.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, основним видом діяльності позивача було виробництво та реалізація пробок поліетиленових та ПЕТ преформ.

В самому акті від 25.06.2013 року відповідач підтверджує здійснення позивачем цієї діяльності та наявність необхідного для цього обладнання (арк. 4, 6 акту від 25.06.2013 року).

Також, на арк. 8, 11, 13, 25 акту перевірки зазначено, що позивач здійснює операції з придбання у постачальників товарів та послуг для подальшого використання у господарської діяльності, у тому числі, сировину: поліетилентерефталат 8200Л, поліетилен НТ 76-17, ВТ 70-21, поліетилен НТ 6300В.

Вироблена на обладнанні позивача, у тому числі, на придбаному УІСП «Сітіторг» обладнанні з виробництва ПЕТ-преформ готова продукція реалізується покупцям.

До матеріалів справи додана низка товарно-транспортних накладних, які свідчать про транспортування сировини (транспортні послуги Бровари-Одеса ФОП ОСОБА_12, H.A., ФОП ОСОБА_19, ФОП ОСОБА_11, ТОВ «Мега Транс») та відвантаження готової продукції у Харків, Черкаси, Геніческ, Дніпропетровськ, Бердичів тощо).

УІСП «Сітіторг» продало позивачеві наявне у нього імпортоване обладнання (лінія) для виробництва ПЕТ пляшок (вагою до 36 гр.) у повній комплектації, що підтверджується ВМД від 04.05.2006 року № 500030000/6/001557 (копія ВМД та 1-2 аркушів паспорту додано до матеріалів справи).

Придбане у УІСП «Сітіторг» 15.04.2010 року обладнання для виробництва ПЕТ-преформ разом із іншим обладнанням у квітні 2010 року віднесено до основних фондів групи 3 вартістю 333333,33 грн. (вартість обладнання за договором без ПДВ) (копія головної книги по рахунку 104 додана до матеріалів справи).

Наказом № 03 від 20.05.2010 року обладнання у повній комплектації по виробництву ПЕТ-преформ зі змінними форматами 20,5; 22; 36 гр. та відповідним актом введено в експлуатацію (копії наказу та акту вводу в експлуатацію додано до матеріалів справи).

Позивач здійснює виробництво поліетиленових пробок та ПЕТ-преформ за допомогою власного обладнання, а саме: пресформа 24-гнездова зі станцією управління (введена в експлуатацію в 2008 році), термопластавтомат (введений в експлуатацію в 2009 році) та обладнання з виробництва ПЕТ-преформ (введено в експлуатацію в 2010 році).

Безпосередньо роботу на обладнанні здійснював ливарник, організацію виробництва здійснював заступник директора з виробництва (копія штатного розкладу 2010 року та наказ про прийом на роботу додаються).

Амортизаційні відрахування на обладнання з виробництва ПЕТ-преформ позивач почав здійснювати з III кварталу 2010 року.

В переліку основних засобів позивача у 2010 - 2012 роках (додані до матеріалів справи), наведені самі об'єкти, їх рік введення в експлуатацію, балансова вартість на звітні періоди та значення амортизаційних відрахувань (зносу).

З переліку вбачається здійснення позивачем амортизаційних відрахувань на всі об'єкти основних засобів, у тому числі, і на обладнання з виробництва ПЕТ-преформ, придбане у УІСП «Сітіторг», з III кварталу 2010 року.

Відповідачем повнота визначення амортизаційних відрахувань перевірялася (арк. 15-17 акту від 25.06.2013 року) та в ході перевірки порушень не встановлено.

Так, станом на 01.04.2011 року остаточна балансова вартість основних засобів III групи складала 602784,44 грн., знос (амортизаційні відрахування) - 38 475,60 грн. До основних засобів III групи в цей період входило наявне обладнання з виробництва ПЕТ преформ.

Відповідно до акту від 25.06.2013 року (арк.16) ці показники відображені повністю: амортизаційні відрахування за основними фондами 3 групи за період з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року - 38476 грн.; залишкова вартість основних фондів 3 групи на 31.03.2011 року - 602784 грн.

Тобто, з дати придбання цього обладнання у квітні 2010 року воно знаходиться у позивача на балансі та використовується в його господарської діяльності.

Крім того, самим відповідачем підтверджено наявність у позивача обладнання з виробництва ПЕТ-преформ та його використання в господарської діяльності.

З метою повного і всебічного зясування обставин у справі, на виконання вимог Вищого адміністративного суду України, судом першої інстанції, також, був допитаний в якості свідка ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в період з 01.09.2010 року по 01.07.2013 року працював у ТОВ «Біконо» на посаді заступника директора з виробництва за сумісництвом (наказ №05к від 01.09.2010 року (т.3 а.с.90), який повідомив суду, що у період роботи на підприємстві позивача, у межах посадових обовязків, здійснював технічне обслуговування обладнання з виробництва ПАТ-преформ, встановленого на обєкті позивача за адресою: м. Одеса, вул. Мельницька, 29.

Вищенаведені висновки свідчать про безпідставність оскаржуваних податкових повідомлень рішень та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про їх скасування.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилається лише на ті висновки, які викладено в акті перевірки, що став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Натомість, вказаним висновкам, як зазначено вище, судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Також, враховуючи, що апелянтом не сплачено судовий збір, сплату якого відстрочено до ухвалення рішення у справі, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 5359,20 грн. згідно пп. 1, 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (110% ставки судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біконо» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Державного бюджету України (отримувач коштів УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) 828011; рахунок отримувача 1008; код класифікації доходів бюджету 22030001; призначення платежу судовий збір, ПІБ апелянта чи назва установи, організації, що виступає апелянтом, Одеський апеляційний адміністративний суд, код ЄДРПОУ суду 34380461) несплачений судовий збір в розмірі 5359 (пять тисяч триста пятдесят девять) гривень 20 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.В. Єщенко