Справа № 813/5000/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року Справа № 813/5000/15

11 год. 09 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

позивач ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про скасування податкової вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1І.) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просить вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173-13 від 09.06.2015 року скасувати як таку, що не відповідає вимогам закону.

В судовому засіданні 06.11.2015 року в судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо заміни відповідача на належного, проти чого позивач не заперечив та в порядку ст. 52 КАС України допущено заміну первинного відповідача на належного Дрогобицьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі відповідач, Дрогобицька ОДПІ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно з такою у відповідача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 4923,96 грн., що не відповідає дійсності. Висловлено зауваження щодо форми та змісту вказаної вимоги. Акцентовано, що позивач повинен був платити єдиний внесок лише за період з 05.03.2013 року по 06.06.2013 року включно, оскільки з 07.06.2013 року позивач одержав право на пенсію за віком, крім того, в цей період позивачем підприємницька діяльність не здійснювалась, а розпочата позивачем лише з 01.07.2013 року. Зазначено, що позивач як пенсіонер та фізична особа-підприємець звільняється від сплати за себе єдиного внеску. З врахуванням викладеного вважає вимогу про сплату боргу недоїмки такою, що не відповідає закону та слід скасувати.

Позивача в судовому засіданні вказані вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у запереченні на адміністративний позов /а.с.45-48/. Зазначив, що оскільки позивач одержує пенсію за вислугу років, він не звільняється від сплати єдиного внеску за себе. Оскільки у позивача обліковується борг в сумі 6321,35 зі сплати єдиного внеску, відповідачем правомірно сформовано та надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу. Таким чином, рішення контролюючого органу є правомірним, прийнятим в межах його компетенції, а відтак, слід залишити в силі, а у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання 22.12.2015 року відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового зсідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Суд, з врахуванням строків розгляду справи, визначених ст. 122 КАС України, відповідно до ч. 4 ст. 128 та ч. 6 ст. 71 КАС України, продовжив розгляд справи за відсутності відповідача на основі наявних доказів.

Суд зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності 05.03.2013 року за реєстраційним номером облікової картки платника податків /а.с.11/.

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку № 720924 ОСОБА_1 обрав спрощену систему оподаткування з 01.07.2013 року зі ставкою 20% (2 група) за видами господарської діяльності згідно КВЕД: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах /а.с.9/. аналогічні відомості зазначено в витягу з реєстру платників єдиного податку /а.с.10/.

Згідно з копією посвідчення серії АВ № 556349 позивачу з 04.05.2005 року призначено пенсію за вислугу років /а.с.14/.

Позивачу виповнилось 60 років, що підтверджується копією паспорта, серії КА 722954, виданого Трускавецьким МВ УМВС України у Львівській області 30.12.1997 року, тобто відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач досяг загального пенсійного віку встановленого для чоловіків, що надає йому право на пенсію за віком.

По даний час позивач отримує пенсію за вислугу років.

Контролюючим органом у звязку з наявністю боргу у позивача виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-173-13 від 09.06.2015 року на суму 4923,96 грн. /а.с.8/

Позивач не погоджуючись з вказаним рішенням контролюючого органу оскаржив вказане до ГУ ДФС у Львівській області.

Відповідно до рішення про залишення скарги без розгляду №3244/10/13-01-10-07-05 від 26.06.2015 року у звязку з відсутністю підпису скаржника, відсутні можливості для розгляду вказаної скарги /а.с.17/.

Відповідно до рішення від 04.08.2015 року № 3833/10/13-01-10-0705 скаргу позивача залишено без розгляду у звязку з пропуском 10-ти денного строку для подання скарги /а.с.15-16/.

Не погоджуючись із вказаним рішенням контролюючого органу, вважаючи таке протиправним, позивач звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що відповідачем направлено лист № 892/9/13-12-17-14 від 08.05.2015 року про надання інформації щодо проведених відрахувань та сплати, а також щодо виду пенсії та з якого часу таку отримує позивач /а.с.52/.

У відповідь на вказаний лист УПФ України в м. Трускавці Львівської області від 19.05.2015 року за № 1555/04-39 повідомлено, що позивач зареєстрований на обліку в Управлінні 06.03.2013 року. Протягом 2013 року (станом на 01.10.2013 року) в страхувальника відсутні дані щодо нарахування та сплати сум єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Позивач досяг пенсійного віку та отримує пенсію за вислугу років /а.с.53/.

Згідно з копією зворотного боку облікової картки платників податків станом на 31.05.2015 року у позивача наявна заборгованість за платежем: для фізичних осіб-підприємців, у т.ч., які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, в сумі 4923,96 грн. /а.с.50/

Судом встановлено, що Трускавецьким відділенням Дрогобицької ОДПІ відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та на підставі картки особового рахунку надіслано поштою вимогу про сплату боргу від 09.06.2015 року № Ф-173-13 на суму 4923,26 грн. Вказана вимога одержана позивачем 13.06.2015 року /а.с.49/.

Порядок формування та надсилання (вручення) вимоги про сплату боргу визначено розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 499 від 20.04.2015 року, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953.

Так відповідно до розділу VI вказаної Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Фіскальний орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з фіскальним органом, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену в результаті оскарження суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення фіскального органу або суду), фіскальний орган протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Так, фіскальні органи надсилають до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки) з літерою «У» та заповнюють в ній пункт 5 (дата набрання чинності вимогою про сплату боргу (недоїмки).

Таким чином, оскільки Інструкцією встановлено єдину форму вимоги про сплати боргу для направлення платнику податків та органу державної виконавчої служби, при формуванні вимоги платників податків п. 5 не заповнюється, а відтак суд не бере до уваги зауваження позивача щодо форми вказаної вимоги.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

За приписами ч. 4 ст. 4 цього Закону особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі - пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих, які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 25 Закону України від 14.01.1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення, зокрема, пенсійне страхування: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентуються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є різними державними пенсіями. Різниця при цьому зумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

На підставі аналізу вище зазначених норм права суд дійшов висновку, що положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для пенсії за віком.

У контексті викладеного, суд звертає особливу увагу на постанову Верховного Суду України від 15.11.2014 року (справа № 21-59а14) проведено аналіз положень п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 4 Закону України, ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і ст.ст. 1, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та висловлено правову позицію про те, що ФОП, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18.11.2014 року (справа № 21-379а14).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та спростовуються доказами, долученими до матеріалів справи, а відповідач виніс оскаржувану вимогу відповідно до вимог чинного законодавства.

Тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України у звязку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.12.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.