Справа № 815/5693/15
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5693/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

за участю секретаря Кулішенко Є.С.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про зобовязання повернути кошти у сумі 577,61 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, Приморський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції повернути безпідставно стягнуті кошти у сумі 577,61 грн. на пенсійний рахунок позивача. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.03.2015 року на виконанні головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області знаходилась постанова державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції за №В-06/1144 від 16.02.2015 року про стягнення з пенсії ОСОБА_1 загального боргу у розмірі 1356,15 грн. та з квітня по вересень 2015 року здійснювалось утримання з пенсії у розмірі 189,80 грн., у жовтні утримано залишок стягнення у сумі 217,35 грн. Вказана постанова прийнята на підставі вимоги про Управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси №1989-4 від 27.05.2013 року, проте, ще в грудні 2013 року та в січні 2014 року позивачем було сплачено суму заборгованості, про що повідомлено ВДВС заявою від 11.03.2014 року. Не зважаючи на неодноразові звернення позивача до ДВС, відповідачем продовжувалось утримання з пенсії ОСОБА_1 вказаних коштів за відсутності у позивача боргу, що підтверджується відповідною довідкою, у звязку з чим позивач просить суд зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, Приморський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції повернути безпідставно стягнуті кошти у сумі 577,61 грн. на власний пенсійний рахунок.

Представник відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси до судового засідання не зявився, згідно наданих письмових заперечень пояснила, що у позивача станом на 01.10.2013 року існувала заборгованість по єдиному внеску і на виконання вимог ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» відповідачем 27.05.2013 року виставлено вимогу про сплату боргу №Ф-1989-У у сумі 1194,03 грн. Так, в подальшому, позивач звернулась до УПФУ із заявою 06.05.2015 року, до якої надала довідку ДПІ в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про відсутність заборгованості, у звязку з чим відповідачем направлено на адресу ДВС повідомлення про сплату боргу за вказаною вимогою, яке отримано останньою 10.06.2015 року. У звязку з тим, що сума заборгованості була передана на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 року №4060-VІІ до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, у Управління відсутня можливість відстежувати проплати за ЄСВ, а тому, з урахуванням наведеного позов, предявлений до УПФУ є необґрунтованим та задоволенню не підлягає (а.с.45-47).

Від відповідача - ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області надійшли заперечення, згідно яких останній проти позову заперечує та зазначає, що станом на 31.10.2013 року позивачем було сплачено заборгованість по єдиному внеску, проте за період з 01.01.2015 року по 01.10.2015 року у ОСОБА_1 рахується переплата у сумі 670,70 грн., разом з тим з позивача підлягає стягненню сума фінансових санкцій, застосованих за несвоєчасну сплату єдиного внеску і зазначена сума сплаченого у 2015 році єдиного внеску не підлягає поверненню (а.с.69-70). В подальшому, під час судового розгляду, відповідачем складено акт №2991-20 від 11.12.2015 року звіряння розрахунків платника податків, яким виявлено позитивне сальдо у розмірі 670,70 грн. та розяснено, що за заявою про повернення позивачу зайвих коштів, позитивне сальдо буде повернуто на рахунок пенсіонера.

Представник відповідача Приморського Відділу ДВС ОМУЮ (що є правонаступником Першого Приморського Відділу ДВС ОМУЮ) надав до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 не заперечував (а.с.180).

Враховуючи відсутність клопотань та заяв, а також у звязку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає що немає перешкод для розгляду справи, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином сповіщені, а тому вирішено розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступні факти та обставини.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи підприємця №948447, ОСОБА_2 зареєстровано Виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.01.2009 року у якості субєкта підприємницької діяльності фізичної особи, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено запис №0077284 (а.с.50).

Судом встановлено, що 27.05.2013 року, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та на підставі картки особового рахунку платника, у звязку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску, Управлінням Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси виставлено вимогу про сплату боргу №Ф-1989-У на суму 1194,03 грн. (а.с.51).

Згідно платіжних доручень від 23.12.2013 року №Р24А34185 та № Р24А59050, від 03.02.2014 року № Р24А20727 та від 04.02.2014 року № Р24А49568, позивачем погашено наведену суму заборгованості (а.с.9-12).

Постановою від 21.01.2014 року ВП №41617188 державним виконавцем Другого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вищевказаної вимоги УПФУ в Сувороському районі м. Одеси та надіслано постанову на адресу ОСОБА_1Ю.(а.с.14).

22.02.2014 року позивач отримала наведену постанову державного виконавця та звернулась до останнього із заявою від 11.03.2014 року №3/13Л, відповідно до якої повідомила ВДВС про відсутність заборгованості і погашення її до відкриття виконавчого провадження та просила закрити виконавче провадження (а.с.15).

Постановою від 26.06.2014 року ВП №41617188 повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47, ст..50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.20).

09.02.2015 року головним державним виконавцем першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ (правонаступником якого є Приморський ВДВС) ОСОБА_4, розглянувши заяву про примусове виконання вимоги про сплату боргу №Ф-1989-У, виданої УПФУ у Суворовському районі м. Одеси 27.05.2013 року, відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача грошової суми у розмірі 1194,03 грн. (а.с.27) та постановою від 16.02.2015 року звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_1 з проведенням щомісячного утримання з усіх видів заробітку 20% до виплати боргу (а.с.28).

Доказів щодо повідомлення позивача про прийняту постанову відповідачем не надано.

Також, державним виконавцем прийнято постанови від 16.02.2015 року ВП №46400835 про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 119,40 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 42,72 грн. (а.с.29-30).

Позивач, дізнавшись про незаконне списання коштів з її пенсійного рахунку, звернулась до УПФУ в Суворовському районі із заявою про відкликання вимоги про сплату боргу, скасування суми недоїмки та повернення стягнутих коштів, надавши копії платіжних документів, довідку про відсутність заборгованості складену ДПІ у Суворовському районі м. Одеси від 05.05.2015 року №575 та копію вимоги (а.с.23).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 відповідачем повідомлено, що у звязку з тим, що сума заборгованості була передана на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 року №4060-VІІ до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, в Управління була відсутня можливість відстежувати проплати за ЄСВ, та з урахуванням відсутності заборгованості у ОСОБА_1 відповідачем здійснено відзив вказаної вимоги листом від 14.05.2015 року №4843/02 (а.с.24).

05.08.2015 року позивач звернулась до начальника Першого Приморського ВДВС ОМУЮ із заявою (скаргою) щодо негайного повернення всіх зайво стягнутих коштів у сумі 189,90 грн. та закінчити виконавче провадження у звязку з відсутністю заборгованості по сплаті єдиного внеску, додавши до заяви повідомлення про сплату вимоги від 28.07.2015 року №6834/08, складене УПФУ в Суворовському районі м. Одеси (а.с.31).

Не отримавши відповіді, позивач звернулась до суду із даним позовом за захистом порушених прав.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)..

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №5 від 21 травня 2012 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виконавчий збір належить до виду відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі; є санкцією відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що для визначення наявності підстав для стягнення виконавчого збору, слід встановити факт невиконання рішення суду боржником самостійно у строк, встановлений для його самостійного виконання .

Грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно з пп. 4.1.7 п. 4.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, суми, які підлягають перерахуванню на користь держави, при відсутності витрат на організацію та проведення виконавчих дій та інших стягнень перераховуються до Державного бюджету України або місцевих бюджетів у порядку, встановленому Державною казначейською службою України, а виконавчий збір - на відповідний рахунок органу ДВС. Відповідна квитанція банку про отримання коштів приєднується до акта вилучення готівки та підшивається разом з актом до матеріалів виконавчого провадження.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що органом, який контролює справляння надходження виконавчого збору, є орган державної виконавчої служби.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі - Порядок № 787).

Відповідно до п. 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

У разі потреби в поверненні помилково або надміру зарахованих коштів готівкою фізичним особам, які не мають рахунків у банках (більше ніж одному одержувачу), органом, що контролює справляння надходжень бюджету, в доповнення до подання до відповідного органу Казначейства подається реєстр одержувачів коштів, в якому зазначаються: прізвище, ім'я та по батькові одержувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума, що підлягає поверненню, у двох примірниках.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.

Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

У заяві платник може визначити довірену особу для отримання коштів, що мають бути повернені йому з бюджету. У такому разі до заяви про повернення коштів з бюджету додаються довіреність на отримання коштів довіреною особою, засвідчена згідно з вимогами Цивільного кодексу України, та копія паспорта довіреної особи.

З аналізу вище викладених норм вбачається, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, яке (подання) платник разом зі своєю заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету, подає до органу Казначейства.

Тобто, орган, який контролює справляння надходження виконавчого збору, а саме - орган державної виконавчої служби, у разі скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, зобовязаний скласти подання, яке платником подається до органу Казначейства.

У ході розгляду справи судом зясовано, що позивач звертався до ДВС України із відповідними заявами щодо повернення коштів.

У звязку з відсутністю належного реагування на такі заяви з боку органу державної виконавчої служби, позивач звернувся до суду із позовом.

Лише в процесі розгляду справи, 02.11.2015 року Начальником Приморського відділу ДВС ОМУЮ прийнято постанову від 02.11.2015 року, якою скасовано постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 09.02.2015 року та постанову від 16.02.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору і на виконання вказаної постанови складено подання №1617п та №1619п з відповідними заявами №1618п та №1620п і на рахунок позивача повернуто кошти у сумі 107,84 грн. (а.с.130-133).

Згідно пояснень, наданих відповідачем ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (а.с.146-147), встановлено, що сума коштів у розмірі 577,61 грн. була стягнута першим Приморським ВДВС ОМУЮ на свій рахунок, а сума коштів у розмірі 651,36 перерахована на рахунок ДПІ згідно облікової картки має бути повернута позивачу за її відповідною заявою у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.

Отже, проаналізувавши вище викладені норми та зясовані обставини, суд прийшов до висновку про протиправність дій відповідача Приморського ВДВС ОМУЮ щодо неповернення позивачу стягнутих грошових коштів, що, у свою чергу, свідчить про наявність підстав та доцільність задоволення заявлених позивачем вимог повністю шляхом зобовязання Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції повернути безпідставно стягнуті кошти у сумі 577,61 грн. на пенсійний рахунок позивача, про що не заперечував представник Приморського ВДВС.

Щодо вимог позивача про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси повернути кошти у сумі 577,61 грн., дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначалось вище, кошти у сумі 577,61 грн. перебувають на рахунку Приморського ВДВС ОМУЮ.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про зобовязання повернути кошти у сумі 577,61 грн. задовольнити частково.

Зобовязати Приморський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції повернути безпідставно стягнуті кошти у сумі 577,61 грн. на пенсійний рахунок ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (65006, АДРЕСА_1, ІК НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 /чотириста вісімдесят сім/ грн. 20 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин