Справа № 814/18/15
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р. м. Одеса Справа № 814/18/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

За участю: секретаря Вишневської А.В.

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 23.09.2014 року)

представника відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 26.06.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 19.11.2014 року № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 239 680 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 119 840 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства не відповідають дійсності. Господарські операції з ПП «СЕБЕК ОЙЛ» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, складеними в результаті отримання консультативних, юридичних та маркетингових послуг. Разом з цим, під час перевірки контролюючим органом не здійснено належного аналізу господарських операцій на підставі первинних документів та безпідставно прийнято до уваги лише висновки акту перевірки вказаного контрагента про можливі порушення норм податкового законодавства. Зазначені обставини, на думку позивача, беззаперечно свідчать про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 23.10.2014 року по 29.10.2014 року ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з контрагентом ПП «Себек Ойл» за липень 2014 року, за результатами якої складено акт від 05.11.2014 року № 2756/14-04-22-02/03117820.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за липень 2014 року у сумі 239 680 грн.

Позивач скористався своїм правом на оскарження висновків акту перевірки, подавши скаргу до контролюючого органу, проте скаргу позивача залишено без задоволення, а на підставі виявлених порушень ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення від 19.11.2014 року №, яким позивачу збільшено грошове зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 239 680 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 119 840 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня, скаргу позивача повернуто на підставі п. 56.7 ст. 56 Податкового кодексу України, зміни у рішення не вносились.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків про завищення позивачем податкового кредиту та заниження податкового зобовязання по податку на додану вартість став висновок податкового органу про безтоварність господарських операцій ПрАТ «МОПАС» з ПП «Себек Ойл», а саме встановлено відсутність фактичного надання позивачу юридичних, маркетингових та консультаційних послуг в силу відсутності документів, які б вказували на фактичний обсяг виконаних послуг; акти надання послуг не містять у собі інформації щодо фактичних обсягів виконаних робіт, відсутня конкретизація змісту господарської операції; позивачем не підтверджено використання юридичних, маркетингових та консультаційних послуг в господарській діяльності; у ПП «Себек Ойл» відсутні достатні трудові ресурси (одна особа - директор) для здійснення господарської діяльності по зобовязанням за договорами з ПрАТ «МОПАС», тощо.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наданими первинними документами не можливо встановити виконання консультаційних, юридичних та маркетингових послуг, первинні документи на підтвердження господарської операції з виконання інформаційно-консультаційних послуг не відповідають вимогам діючого законодавства, тому при не підтвердженні господарських операцій сформовані за їх результатом суми податку на додану вартість не можуть бути враховані у складі податкового кредиту.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням товарів (у тому числі при їх імпорті), з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів, виконанням робіт, наданням послуг, не підтверджених податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів, виконання робіт, надання послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16 липня 1999 року господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та повинні мати назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що податковий кредит з податку на додану вартість має бути підтверджений фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.

При цьому, за відсутності факту придбання товару, виконання робіт, надання послуг за наявності формально оформлених первинних документів, відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при здійсненні правових відносин з ПП «Себек Ойл» 01.07.2014 року укладено договір № 50 про надання консультативних послуг, договори № 51, 52 про надання юридичних послуг та договір № 53 про надання маркетингових послуг. Згідно умов договору ПП «Себек Ойл» зобовязувалось надати позивачу відповідно консультативні послуги, що включають в себе дослідження доцільності передачі в оренду на період 2015-2020 років приміщення комплексу, розташованого за адресою: пр. Леніна, 26Б, у м. Миколаєві; юридичні послуги у вигляді юридичного супроводження господарської діяльності підприємства позивача та юридичного супроводження підготовки позачергової наради акціонерів; маркетингові послуги, зокрема, вивчення ринку страхових компаній та фінансового стану й дохідності акцій ПрАТ «СК «Феникс-Дон».

На підтвердження виконання зобов'язань за вказаними договорами позивачем надані податкові накладні та акти надання послуг, за якими ПП «Себек Ойл» надає позивачу юридичні послуги, вартість яких склала 365 000 грн. (ОСОБА_3 № 115 від 03.07.14 року) та 122 300 грн. (ОСОБА_3 №115 від 03.07.14 року), маркетингові послуги вартістю 370 000 грн. (ОСОБА_3 № 113 від 03.07.14 року) та консультаційні послуги вартістю 341 100 грн. (ОСОБА_3 № 114 від 03.07.14 року).

Як зясував суд першої інстанції, за твердженням позивача виконання угод відбувалося шляхом надання усних консультацій, в тому числі в телефонному режимі, підготовки проектів договорів, вивчення фінансового стану ПрАТ «СК Фенікс дом», однак на підтвердження фактичного надання послуг та подальшого їх використання у господарській діяльності підприємства доказів не надано.

При цьому, акти надання послуг не містять інформації щодо фактичних обсягів виконаних робіт, в них також відсутня конкретизація змісту господарської операції, кількість виконавців отриманих послуг, дати та кількість витраченого часу про виконанні роботи.

Судом першої інстанції з урахуванням наведених норм податкового законодавства, вірно враховано, що серед суттєвих умов формування податкового кредиту є можливість за наявними первинними документами встановити обєм виконаних послуг, їх калькуляцію та якісні показники виконаних послуг для необхідності їх ідентифікації та визначення факту (способу) їх використання у господарській діяльності підприємства, а також встановлення відповідності/невідповідності цифрових даних про обсяги наданих послуг зазначеним у звітах даним бухгалтерського обліку позивача.

Разом з цим, оскільки договори про надання послуг, податкові накладні, акти передачі-отримання наданих послуг, не підтверджують факти виконання консультаційних, надання юридичних та маркетингових послуг, ці документи не містять інформації про конкретні об?єми та направлення, по яким проводились відповідні інформаційно-консультаційні послуги, не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про не можливість за цими документами встановити фактичне надання послуг, їх використання у власній господарській діяльності.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що в актах передачі-отримання наданих послуг не визначено, які саме види консультацій оцінені сторонами у розмірі грошових коштів, зазначених у цих актах, відсутність документів за результатами консультацій та надання інформації з докладним та повним описом всіх питань, з них не вбачається, які саме критерії використовувались для визначення вартості послуг та, відповідно, необхідність і доцільність використання їх в господарській діяльності, зокрема, направленість на отримання прибутку.

Документи, якими позивач мав намір підтвердити правомірність податкового кредиту, а саме договори, податкові накладні та акти надання послуг, в яких зазначено лише назву послуг (юридичні, маркетингові, консультаційні), є такими, що беззаперечно не підтверджують податковий кредит, оскільки первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обовязкові реквізити, передбачені ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

В іншому ж випадку, у платника податку не виникає права відносити до складу податкового кредиту без належних на те документів, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Враховуючи викладене, оскільки наданими первинними документами не підтверджено операції з ПП «Себек Ойл», правомірність формування позивачем податкового кредиту за цими операціями, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що у податкового органу були всі підстави для збільшення позивачу грошового зобовязання по податку на додану вартість за цими операціями із застосуванням штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1