Справа № 638/21073/15-а
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/639/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви

25.12.2015 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Шишкін О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 до суду подано заяву, яку заявник позначив як скаргу.

Даною заявою заявник просив:

- встановити факт його звернення 07.09.2015 року до Дзержинського районного відділу міліції міста Харкова за адресою м. Харків, вул. Толбухіна, 103, вилучивши відеозаписи із камер спостереження,

- вилучити його заяву від 07.09.2015 року,

- встановити факт його звернення до прокуратури Дзержинського району міста Харкова із заявою про бездіяльність міліції з приводу поданої ним заяви,

- вилучити письмову відповідь прокурати на його звернення,

- встановити факт порушення Конституції України міліцією Дзержинського району із порушенням прав заявника,

- зобов'язати міліцію (поліцію) Дзержинського району міста Харкова надати відповідь на його заяву.

Відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема ч.1 ст.8, кожному громадянину гарантовано його право на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до ст.ст. 18-19 Закону України "Про судочинство і статус суддів", суди загальної юрисдикції розглядають справи в порядку цивільного, адміністративного та кримінального судочинства, а також справ про адміністративні правопорушення в межах повноважень суду. Разом із тим, розглядувана позовна заява не має процесуального визначення та нормативного обгрунтування, що унеможливлює визначення порядку розгляду позову.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності, крім того, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Нечітке обгрунтування те невизначеність позовних вимог позбавляють суд можливості зрозуміти їх суть та визначити вид судочинства, в якому слід розглядати позовну заяву. Визначити орган, наділеній повноваженням розгляду таких заяв видалось неможливим.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦПК України та ч. 3 ст. 21 КАС України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Структура поданої скарги також не відповідає вимогам жодного процесуального законодавства, яке належить до компетенції місцевих загальних судів.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян", у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", виходячи із принципу аналогії закону - ст.ст. 122 ЦПК України, 108 КАС України, суд -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 - повернути заявнику.

Розяснити ОСОБА_1, що для розгляду подібних заяв має бути чітко обране процесуальне законодавство, в межах якого має відбуватись розгляд заяви, та сама заява повинна відповідати вимогам того процесуального закону, в рамках якого вона подана.

У разі невнесення заяви громадянина про кримінальне правопорушення (злочин) до Єдиного реєстру досудових розслідувань, заявник має право оскаржити таке не внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заподаною ним заявою. Таку скаргу розглядає слідчий суддя в порядку глави 26 Кримінально-процесувального кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Шишкін О.В.