Справа № 804/17146/14
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2015 рокусправа № 804/17146/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі від 10 вересня 2008 року № /2/20259/10/17-312 про донарахування податку на додану вартість в сумі 78 513,75 грн., в тому числі за основним платежем 52 354 грн. 50 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 26 177 грн. 25 коп.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі від 10 вересня 2008 року № /2/20200/10/17-312 про донарахування податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб в сумі 11 916 грн. 08 коп.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив скасувати оскаржену постанову, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є поштове повідомлення, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив.

Згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що посадовими особами Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі в період з 29 травня по 02 червня 2008 року, на підставі наказу № 459 від 28.05.2008 року та направлення № 1037/17.3 від 28.05.2008 року, проведено позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства з 01.10.2006 року по 31.03.2008 року, за результатами якої складено акт № 42-17-312-НОМЕР_1 від 05.06.2008 року.

В акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем вимог:

- п. 6 ст. 128 гл. 13 Господарського кодексу України, «Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат громадян-суб'єктів підприємницької діяльності ф. № 10»згідно Інструкції «Про прибутковий податок з громадян», затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 р. № 12, ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з громадян»від 26.12.1992 р. № 13-92, а саме: неведення книги обліку доходів та витрат ф.№10 за перевіряємий період та заниження податку з доходів фізичних осіб на суму 11 916,08 грн., в тому числі у 4 кв. 2006 р. - на суму 1 622 грн., у 2007 р. - на суму 10 291,98 грн., у 1 кварталі 2008 р. - на суму 2,10 грн.;

- п.п. 7.2.8 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: неведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних за період з жовтня 2006 р. по березень 2008 р., та заниження податкових зобов'язань із вказаного податку на суму 52 354,5 грн.

На підставі акту, податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 19.06.2008 р. № /0, яким позивачу донараховано зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 78 513, 75 грн., в тому числі 52 354,50 грн. за основним платежем 26 177,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції, № /0, яким позивачу донараховано зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб в сумі 11 916, 08 грн.

Не погодившись з прийнятими рішеннями, позивач оскаржив їх до податкового органу в порядку процедури адміністративного узгодження. Рішеннями Північної МДПІ у м. Кривому Розі від 11.07.2008 р., ДПА у Дніпропетровській області від 04.09.2008 р. скарги платника податків залишені без задоволення, а суми здійснених податковим органом донарахувань - без змін. За результатами адміністративного оскарження, Північною МДПІ у м. Кривому Розі винесено податкові повідомлення-рішення №/1, № /1 від 14.07.2008 р., а також №/2/20259/10/17-312, № /2/20200/10/17-312 від 10.09.2008 р., які позивач оскаржив до адміністративного суду.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що в період з.01.10.2006 року по 31.03.2008 року позивач працював на загальній системі оподаткування.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі №/2/20259/10/17-312, №/2/20200/10/17-312 від 10.09.2008 року прийняті відповідачем у спосіб, що передбачений Конституцією та законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є правомірними та скасуванню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини щодо донарахування податковим органом податку на додану вартість в даному спорі регулюються Законом України «Про податок на додану вартість», Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідно до вимог підпункту 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно з вимогами підпункту 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7 Закону України "Про податок на додану ватрість" визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт,послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт,послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до вимог пп.7.2.8. п.7.2 ст. 7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються податковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку.

Як вбачається з матеріалів справи на момент проведення виїзної позапланової перевірки дотримання вимог податкового законодавства СПД-ФО ОСОБА_1, у позивача відсутні податкові накладні, які підтверджують правомірність віднесення певних сум до податкового кредиту, отже суму податку на додану вартість порівняно з даними декларацій за 2006-2008 роки занижено на 52 354,50 грн.

Виходячи, з наведеної вище норми права, якщо на момент здійснення перевірки податковим органом у платника податку відсутні податкові накладні, які підтверджують правомірність віднесення певних сум до податкового кредиту, то судом не може прийматися до уваги їх надання при розгляді справи в суді. У разі одержання (виявлення) платником податкових накладних після проведення перевірки, він має право сформувати податковий кредит з урахуванням таких податкових накладних у наступному податковому періоді.

Відповідно до підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 зазначеного Закону, у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Отже, на підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо правомірності донарахування відповідачем позивачу податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій.

Спірні правовідносини в частині донарування податковим органом податку з доходів фізичних осіб, що є суб'єктами підприємницької діяльності та самозайнятих осіб в сумі 11916 грн. 08 коп. регулювались розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Відповідно до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

За приписами пункту «б» частини першої статті 14 Декрету податок обчислюється податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян, визначених у цьому розділі.

Відповідно до частини другої цієї ж статті Декрет, оподаткування доходів громадян податковими органами здійснюється на підставі: декларацій громадян про очікуваний (оціночний) у поточному році або про фактично одержані ними протягом року доходи; матеріалів перевірок діяльності громадян, проведених податковими органами.

З матеріалів справи вбачається , що в декларації про доходи за формою № 1 за 4 квартал 2006 року від 29.01.2007 року № 186 позивачем задекларовано отриманий дохід у сумі 120 435 грн., проте, відповідно до даних для перевірки виписок банку на розрахунковий рахунок № 4001, що належить позивачу, від здійснення підприємницької діяльності у період з 01.10.2006 року по 31.12.2006 року надійшли кошти у розмірі 132 911,90 грн.

В декларації про доходи за формою № 1 за 2007 рік від 08.02.2008 року № 1840 позивачем задекларовано отриманий дохід у сумі 252 171 грн., проте відповідно до даних для перевірки виписок банку на розрахунковий рахунок № 4001 від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року надійшли кошти у розмірі 320 784,18 грн. В декларації про доходи за формою № 1 за 1 квартал 2008 року від 12.05.2008 року № 7537 позивачем задекларовано отриманий дохід у сумі 72 909 грн, натомість, відповідно до даних для перевірки виписок банку на розрахунковий рахунок № 4001 від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року надійшли кошти у розмірі 72 922,98 грн.

З вищенаведеного вбачається заниження позивачем валового доходу в період з 01.10.2006 року по 31.03.2008 року, що в свою чергу є порушенням приписів ст. 13 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян».

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності винесених податкових повідомлень-рішень, як наслідок неправомірності перевірки діяльності позивача податковим органом на підставі порушення порядку її проведення, спростовуються наступним.

Так, відповідно до ч.1, 2 статті 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», у редакції, яка була чинною на момент існування правовідносин, посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та тривалість.

Ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Отже, допуск платником податків посадових осіб податкової інспекції до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні виїзної податкової перевірки. А тому недодержання посадовими особами податкового органу вимог закону під час призначення та/або проведення перевірки не може бути самостійною підставою для скасування рішення суб'єкта владних повноважень, прийнятих за наслідками цієї перевірки, без спростування висновків цього органу про вчинення платником порушень, зафіксованих в акті перевірки.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про не дотримання позивачем у справі необхідних умов для формування податкового кредиту та валових витрат, а також про підтвердженість у податкового органу підстав для здійснення оспорюваних донарахувань відповідає наявним у справі доказам.

Надані в ході апеляційного розгляду первинні документи, які, як стверджує апелянт, доводять обсяг господарські операцій позивача у перевірямий період, а відповідно протиправність оскаржуваних рішень податкового органу, колегія суддів розцінює критично. Надані позивачем докази - податкові накладні, довіреності, рахунки тощо, не підтверджують реальності вчинених господарських операцій. Зокрема, не доводять факт поставки ТМЦ та отримання послуг, зберігання товару та проведення розрахунків по господарським операціям, не підтверджують якісні та кількісні характеристики товару, який, як стверджує апелянт, придбавалися останнім у спірному періоді.

Крім того, надані документи не спростовують висновків податкового органу щодо порушення позивачем приписів п.6 ст. 128 гл.13 ГК України, ст.13Декрету КМУ "Про прибутковий податок громадян", п.п. 7.2.8 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п.7.4.5 п. 7. 4, п.п.7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

А відтак, оскільки всі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, і цим обставинам дана правильна юридична оцінка, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в мажах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року по справі № 804/17146/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складання в повному обсязі.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай