Справа № 374/463/15-а
Суддя: Потапенко А. В.
Дата ухвалення: 2015-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий в І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/463/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Ржищів

Суддя Ржищівського міського суду Київської області Потапенко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Ржищів Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції у Київській області (далі-ВДВС), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі- ГУ ДКСУ у Київській області), третя особа - Управління Пенсійного фонду України в Кагарлицькому районі (далі- УПФ), про визнання неправомірними дій, скасування рішень суб'єкта владних повноважень та повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував, що 28 грудня 2014 року інспектором ДПС ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії АП1 № 625542 про порушення вимог п.7 ПДР України з одночасним винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії ПС1 № 964863, згідно якого застосовано адміністратвине стягнення в сумі 51 грн за ч.1 ст. 127 КУпАП. 5 січня 2015 року у вказаний термін позивачем було сплачено штраф на вказаний у постанові розрахунковий рахунок. 30 січня 2015 року він отримав лист ВДВС від 21 січня 2015 року № 175/2 про виклик до ВДВС та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 січня 2015 року № 46132804. Прийшовши 31 січня 2015 року до державного виконавця, він залишив копію квитанції про сплату штрафу і попросив закрити виконавче провадження.15 лютого 2015 року за вчинене позивачем інше порушення ПДР України, на нього було накладено штрав у розмірі 255 грн, який ним також було сплачено у 15-денний термін, а саме 28 лютого 2015 року.

У кінці травня 2015 року, під час зняття пенсійних коштів з особистого рахунку він виявив, що сума перерахованої пенсії є меншою ніж звичайно. Повторно прийшовши до ВДВС, він дізнався, що кошти з нього стягнуто вже за іншим виконавчим провадженням через несплату штрафу в сумі 255 грн по адміністративній постанові від 15 лютого 2015 року. Коли він пред'явив квитанцію від 28 лютого 2015 року про сплату штрафу, то державний виконавець пояснив, що сталось непорозуміння, кошти йому буде повернуто і запропонував написати відповідну заяву із зазначенням рахунку для повернення безпідставно стягнутих коштів.

5 червня 2015 року позивач отримав довідку УПФ про проведення примусового стягнення з нього у травні та червні 2015 року пенсійних коштів на загальну суму 636 грн відповідно до постанови ВДВС за виконавчим провадженням № 46896194 від 15 квітня 2015 року, яку виконавча служба так і не відізвала, незважаючи на попередні домовленості. 5 червня 2015 року він знову звернувся до ВДВС за відповідними поясненнями, на що йому було обіцяно в усьому розібратися, що кошти йому будуть повернуті. Однак, коштів не повернуто, тому 6 серпня 2015 року він письмово звернувся до ВДВС з метою захисту своїх порушених прав, на що отримав лист від 18 серпня 2015 року № 1780/2, у якому було зазначено, що йому повернуто 212 грн 21 коп., а решта коштів з нього стягнуто правомірно у звязку з невиконанням ним рішення.

Отже, неправомірність дій відповідача полягає у винесенні ним постанов від 11 лютого 2015 року ВП № 46132804 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 187 грн 20 коп. та від 15 квітня 2015 року ВП № 46896196 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 636 грн всупереч вимогам ч.1 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки накладені на нього адміністративні штрафи ним були сплачені своєчасно та у повному обсязі. Тому оскаржувані постанови є незаконними та такими, що підлягають скасуванню з наступним поверненням безпідставно стягнутих з нього коштів в сумі 610 грн 99 коп., оскільки суму у розмірі 212 грн 21 коп. йому повернуто.

Посилаючись на ст. ст. 6, 19 Конституції України, ст. ст. 6, 181 КАС України, позивач просив визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС ОСОБА_3 щодо винесення ним постанов від 11 лютого 2015 року ВП № 46132804 про стягнення з нього заборгованості в сумі 187 грн 20 коп. та від 15 квітня 2015 року ВП № 46896194 про стягнення з нього заборгованості в сумі 636 грн; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС ОСОБА_3 від 11 лютого 2015 року ВП № 46132804 про стягнення з нього заборгованості в сумі 187 грн 20 коп.; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконаця ВДВС ОСОБА_3 від 15 квітня 2015 року ВП № 46896194 про стягнення з нього заборгованості в сумі 636 грн; зобов'язати відповідача повернути йому безпідставно стягнуті грошові кошти в сумі 610 грн 99 коп., а також стягнути з відповідача 487 грн 20 коп. на відшкодування сплаченого судового збору, 10 грн з оплати послуг банку, а всього стягнути з відповідача 1 108 грн 10 коп., шляхом перерахування цих коштів на його особистий рахунок.

2 грудня 2015 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшло заперечення ВДВС, у якому зазначено, що кошти з боржника ОСОБА_1 стягувались на виконання постанов ВДАІ № ПС1 964863 від 28 грудня 2014 року та № ВС2 346785 від 15 лютого 2015 року, які надійшли до ВДВС. Після їх надходження боржник був вчасно повідомлений про примусове стягнення, шляхом надсилання викликів та постанов про відкриття виконавчих проваджень: ВП № 46132804 від 21 січня 2015 року та ВП № 46896194 від 16 березня 2015 року. Оскільки боржником рішення у строк, встановлений державним виконавцем не виконано, то за вказаними виконавчими провадженнями державним виконавцем ВДВС ОСОБА_3 були винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а саме: ВП № 46132804 від 11 лютого 2015 року та ВП № 46896194 від 15 квітня 2015 року. 28 травня 2015 року боржник ОСОБА_1 подав до ВДВС копії квитанцій, що підтверджують сплату штрафів за постановами ВДАІ про сплату штрафів та подав заяву з реквізитами для повернення грошових коштів. При надходження на рахунок з обліку депозитних сум грошових коштів в сумі 212 грн 21 коп., вказані кошти 26 червня 2015 року повернуті на рахунок, вказаний боржником у поданій заяві. 26 червня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 46896194 від 16 березня 2015 року. Посилаючись на ст. ст. 11, 28, 31, 43, 67, 68, 70 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 19 Конституції України, ст. 45 Бюджетного кодексу України відповідач вказував, що позовні вимоги про повернення грошових коштів ВДВС пред'явлені до неналежного відповідача, а вимоги позивача, пред'явлені до ВДВС просив вважати такими, що не підлягають до задоволення, оскільки штраф, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій є коштами Державного бюджету України, вони перераховані до Державного бюджету, то і поверненню підлягають з Державного бюджету України у порядку, встановленому Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом МФУ від 9 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованого МЮУ 25 вересня 2013 року № 1650/24182. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення коштів з ВДВС є такими, що не підлягають до задоволення, оскільки законом повернення коштів покладено на органи Державної казначейської служби України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 29, 30).

У судове засідання позивач не з'явився, просив розглядати справу без його участі за наявними документами, позовні вимоги підтримував.

Представник відповідача ВДВС у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника за наявними документами, позовні вимоги не визнавав.

Представник відповідача ГУ ДКСУ у Київській області у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у порядку, передбаченому ст. 38 КАС України, шляхом надсилання тексту судової повістки на адресу електронної пошти. Про отримання повістки відповідачем інформації не надіслав.

Представник третьої особи УПФ у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі документами. Підтверджували, що дійсно з пенсіонера ОСОБА_1 було проведено утримання пенсії в розмірі 20 % за період: з 1 березня 2015 року в розмірі 187 грн 20 коп. відповідно до постанови від 11 лютого 2015 року ВДВС за ВП № 46132804; з 1 травня 2015 року в розмірі 636 грн відповідно до постанови ВДВС за ВП № 46896194.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2014 року інспектором ДПС взводу № 1 ДПС ДАІ з ОСП складений протокол про адміністративне правопорушення АП1 № 625542 (а.с. 9).

Постановою від 28 грудня 2014 року серії ПСІ № 964863 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51 грн (а.с. 10).

5 січня 2015 року позивач добровільно сплатив зазначений штраф, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції № 10 (а.с. 11).

21 січня 2015 року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46132804 (а.с.17 зворот), яку 27 січня 2015 року було надіслано на адресу боржника рекомендованим листом. Вказаний лист адресатом отримано 4 лютого 2015 року (а.с. 32).

11 лютого 2015 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_3 за ВП 46132804 винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.12) та надіслано вказану постанову на адресу боржника, а також до УПФ (вих. № 424 від 11 лютого 2015 року). Постанову боржник отримав 18 листопада 2015 року (а.с.12 зворот).

15 лютого 2015 року інспектором ДПС взводу № 1 ДПС ДАІ з ОСП складений протокол про адміністративне правопорушення АП1 № 108646 (а.с. 13).

Постановою від 15 лютого 2015 року серії ПС2 № 346785 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн (а.с.14).

28 лютого 2015 року позивач добровільно сплатив зазначений штраф, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції № 53 (а.с.15).

16 березня 2015 року ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46896194 (а.с. 35). Відомості про надсилання вказаної постанови на адресу боржника та про її отримання боржником у матеріалах справи відсутні.

15 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_3 за ВП 46896194 винесено постанову про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.16) та надіслано вказану постанову на адресу боржника, а також до УПФ (вих. № 963 від 15 квітня 2015 року). Постанову боржник отримав 18 листопада 2015 року (а.с.16 зворот).

Відповідно до звіту про здійснення перерахування та виплати, складеного УПФ № 2522/07 від 7 квітня 2015 року встановлено, що стосовно ОСОБА_1 за постановою від 11 лютого 2015 року ВП №46132804, виданої за виконавчим документом: постанова № ПС1 964863 від 28 грудня 2014 року за період з 1 березня по 31 березня 2015 року було утримано 187 грн 20 коп. (а.с.18).

Згідно довідки УПФ № 4189/07 від від 5 червня 2015 року встановлено, що на виконання 16 квітня 2015 року надійшла постанова ВДВС ВП № 46896194 від 15 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 636 грн. Утримання проведені в розмірі 20 % від розміру пенсії: травень 2015 року - 423 грн 79 коп., червень 2015 року - 212 грн 21 коп. Всього утримано 636 грн (а.с.19).

Розпорядженням за ВП № 46132804/2 від 20 січня 2015 року грошові кошти у сумі 187 грн 20 коп., що надійшли 23 березня 2015 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні постанови № ПС1 964863 від 28 грудня 2014 року ВДАІ про стягнення штрафу з ОСОБА_1, державним виконавцем ВДВС було розподілено на відповідні рахунки у порядку, передбаченому ст. 43 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.33).

Розпорядженням за ВП № 46896194/2 від 16 березня 2015 року грошові кошти у сумі 423 грн 79 коп., що надійшли 21 травня 2015 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні постанови № ПС2 346785 від 15 лютого 2015 року ВДАІ про стягнення штрафу з ОСОБА_1, державним виконавцем ВДВС було розподілено на відповідні рахунки у порядку, передбаченому ст. 43 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.37).

Розпорядженням за ВП № 46896194/2 від 16 березня 2015 року грошові кошти у сумі 212 грн 21 коп., що надійшли 23 червня 2015 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні постанови № ПС2 346785 від 15 лютого 2015 року ВДАІ про стягнення штрафу з ОСОБА_1, державним виконавцем ВДВС було перераховано на рахунок боржника ОСОБА_1 (а.с. 35).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 6 серпня 2015 року встановлено, що останній звернувся з письмовою заявою до ВДВС про надання інформації щодо надлишково стягнутих з нього коштів (а.с. 38). На його звернення він 18 серпня 2015 року отримав відповідь ВДВС лист № 1780/2 (а.с. 39).

Вирішуючи питання про протиправність постанов ВДВС, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" (із змінами та доповненнями, далі Закон № 606) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Статтею 25 Закону №606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження від 21 січня 2015 року було направлено на адресу позивача лише 27 січня 2015 року, яка отримана останнім 4 лютого 2015 року, а відомості про направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 березня 2015 року та про отримання останній цієї постанови в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 606 у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010р. №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» передбачено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Закону України "Про виконавче провадження" порядку.

З наведеної норми вбачається, що постанови про стягнення виконавчого збору є санкціями майнового характеру за невиконання рішення самостійно у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Суд звертає увагу на те, що штраф, накладений постановою ВДАІ від 28 грудня 2014 р. позивачем сплачено добровільно 5 січня 2015 року, тобто у встановлений ст. 307 КУпАП строк, а штраф, накладений постановою ВДАІ від 15 лютого 2015 року, позивачем сплачено добровільно 28 лютого 2015 року, також у встановлений у постанові строк.

Разом із тим, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Наказом МВС України від 20 червня 2013 р. №606, зареєстрованого в Мінюсті України 27 червня 2013 р. за №1093/23625, «Про вдосконалення процедури сплати штрафів за порушення Правил дорожнього руху та застосування механізму автоматичного заліку таких штрафів під час отримання коштів» затверджено Інструкцію з обміну інформацією між автоматизованою системою "Управління фінансами МВС України" та системою "Національна автоматизована інформаційна система Департаменту Державтоінспекції". Департаменту ДАІ МВС України забезпечити щоденне завантаження інформації в Національній автоматизованій інформаційній системі Департаменту Державтоінспекції відповідно до зазначеної Інструкції, затвердженої цим наказом.

Спільним наказом Міністерства юстиції України, МВС України від 8 жовтня 2012 р. №1480/5/868, зареєстрованого в Мінюсті України 11 жовтня 2012 р. №1718/22030 та погодженого головою ДВС України, «Про організацію роботи щодо інформаційної взаємодії Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України та Державної виконавчої служби України» наказано ДАІ МВС України та ДВС України, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України забезпечити надання доступу до НАІС ДДАІ уповноваженим особам органів державної виконавчої служби.

Отже, зазначеними нормативно-правовими актами установлена технічна можливість отримання ВДВС інформації щодо сплати штрафів за порушення правил ПДР із НАІС ДДАІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону № 606 (станом на момент винесення спірних рішень) витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

У звязку з тим, що позивач вчасно сплатив накладені на нього постановами ВДАІ штрафи у сумі 51 грн та 255 грн, однак був позбавлений можливості довести виконання вимог посадових осіб у добровільному порядку, суд приходить до висновку, що постанови від 11 лютого 2015 р. та від 15 квітня 2015 р. про звернення стягнення на заробтку плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесені державним виконавцем ВДВС протиправно, а тому підлягають скасуванню.

Вирішуючи вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі в сумі 610 грн 99 коп., суд виходить із такого.

Згідно ч.1 ст. 31 Закону №606, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи постанова державного виконавця від 21 січня 2015 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 28 грудня 2014 року, всупереч вказаним правовим нормам, позивачу надіслана з порушенням строку установленого законом. Відомості про направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 березня 2015 року з примусового виконання постанови від 15 лютого 2015 року в матеріалах справи відсутні.

Наведене дає підстави для висновку про протиправність дій ВДВС під час виконавчого провадження при примусовому виконанні постанов: ВП № 46132804 від 11 лютого 2015 року та ВП № 46896194 від 15 квітня 2015 року, а відтак і наявність підстав для повернення безпідставно стягнутих коштів у розмірі 610 грн 99 коп.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 р. №202/98-ВР, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Докази матеріальної шкоди у вказаному розмірі підтверджуються матеріалами справи, а саме звітом про здійснені відрахування та виплати УПФ (а.с. 18), довідкою УПФ від 5 червня 2015 (а.с. 19), листом УПФ від 3 грудня 2015 р. із доданими протоколами (а.с. 40-42).

До таких же висновків дійшов ВАСУ в ухвалах від 24 березня 2015 р. (номер у ЄДРСР №43309375), від 1 жовтня 2015 р. (номер у ЄДРСР №52687061).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою і підсудні одному адміністративному суду. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача, суб'єкта владних повноважень, коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом із тим, ч. 2 ст. 3 Закону №606 визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2011 р. №845 затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ.

Відповідно до пункту 35 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 16 Порядку, органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів:

1) для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів;

2) що надійшли в результаті повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії;

3) що надійшли від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, вилученого уповноваженими державними органами;

4) що надійшли в результаті конфіскації національної або іноземної валюти;

5) що надійшли в інший установлений законодавством спосіб;

6) з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного та місцевих бюджетів з відшкодування такого податку.

Відповідно до п. 36 Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Згідно з ч. 1 п. 6 Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 2 п. 25 Порядку у разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою, при цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Згідно з п. 33 Порядку у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Виходячи із системного аналізу Порядку, Закону №606 та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд приходить до висновку, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, здійснюється лише за судовим рішенням про стягнення коштів з державного бюджету.

У частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії ВДВС, суд виходить з того, що за положеннями ст. 2, ч. 1 ст. 6 КАС України та за змістом ч. 1 ст. 55 Конституції України, п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25 грудня 1997 р. (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутися до суду, якщо її права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод, правові наслідки для позивача створюють саме спірні постанови, а відтак визнання неправомірними дій самі по собі не створюють правових наслідків і безпідставно обрані позивачем у вигляді способу судового захисту. Із системного аналізу вказаних норм та висновку Конституційного Суду України слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача. Таким чином, вирішуючи адміністративний спір по суті, суд повинен дати відповідь на питання щодо того, чи діяв суб'єкт владних повноважень згідно із вимогами правових норм та чи не порушено цими діями (бездіяльністю) прав позивача. Встановивши факт порушення, тобто визнавши оскаржувані рішення, дію чи бездіяльність протиправними, суд повинен визначити правові наслідки цього порушення та обрати відповідний спосіб захисту порушеного права позивача. У даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування спірних рішень.

Що стосується частини позовних вимог про стягнення з відповідача коштів у розмірі 10 грн - послуг банку, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки серед вичерпного переліку видів судових витрат, які передбачені ст. 87 КАС України, не міститься оплати за послуги банку під час оформлення квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до положень статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступив стороною у справі. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Отже, в звязку із частковим задоволенням позовних вимог, стягненню підлягає судовий збір у сумі 479 грн 36 коп.

Керуючись ст. ст. 90, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1,- задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_3 від 11 лютого 2015 року ВП № 46132804 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 187 гривень 20 копійок.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції Київської області ОСОБА_3 від 15 квітня 2015 року ВП № 46896194 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 636 гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 610 (шістсот десять) гривень 99 копійок.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Ржищівського міського управління юстиції Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на відшкодування сплати судового збору у розмірі 479 (чотириста сімдесят дев'ять) гривень 36 копійок.

В решті позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Згідно з ч. 2 ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо постанову було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: