Справа № 826/23057/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2015 року № 826/23057/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. , розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів
до Міністерства юстиції України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1.
провизнання протиправною та скасування постанови від 11.09.2015, зобов'язання вчинити дії

Обставини справи:

Державна інспекція з питань захисту прав споживачів звернулась до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни з винесення постанови про накладення штрафу від 11.09.2015 року; визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 11.09.2015 та зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інну Вікторівну закрити виконавче провадження ВП № 48394369 відносно Держспоживінспекції.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження" винесено оскаржувану постанову, оскільки рішення суду виконано позивачем в повному шляхом скасування наказу від 24.06.2014 року № 168-К. При цьому позивач наголошував, що скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.05.2015 року № 468-р та поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Держспоживінспекції України є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судові засідання не забезпечував, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи, наддавши суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 48394369.

18.11.2015 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду замінено відповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на Міністерство юстиції України.

09.12.2015 року в судовому засіданні задоволено заяву представника ОСОБА_1 та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.03.2015 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів про визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року №468-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів"; визнання протиправним та скасування наказу Державної інспекції з питань захисту прав споживачів від 24 червня 2014 року №168-К "Про звільнення ОСОБА_1"; поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року апеляційну скаргу задоволено та визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року №468-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів"; визнано протиправним та скасовано наказ Державної інспекції з питань захисту прав споживачів від 24 червня 2014 року №168-К "Про звільнення ОСОБА_1"; поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів.

15.07.2015 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі № 826/14381/14 на виконання вищевказаного рішення Державною інспекцією з питань захисту прав споживачів в частині визнання протиправним та скасування наказу Державної інспекції з питань захисту прав споживачів від 24 червня 2014 року №168-К "Про звільнення ОСОБА_1" та поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів.

05.08.2015 року до Міністерства юстиції України надійшла заява представника ОСОБА_1 про примусове виконання рішення суду.

07.08.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І. В. на підставі виконавчого листа від 15.07.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48394369.

17.09.2015 року наказом Державної інспекції з питань захисту прав споживачів № 188-К «Про скасування наказу» скасовано наказ Державної інспекції з питань захисту прав споживачів від 24 червня 2014 року №168-К "Про звільнення ОСОБА_1".

11.09.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І. В. винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду в сумі 680 грн.

Позивач вважає протиправною та просить скасувати оскаржувану постанову про накладення штрафу, оскільки рішення суду в частині скасування наказу Державної інспекції з питань захисту прав споживачів від 24 червня 2014 року №168-К "Про звільнення ОСОБА_1" виконано в повному обсязі, а виконання іншої частини рішення суду не належить до повноважень позивача про що відповідач був повідомлений.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваного рішення чинному законодавству та законність процедури його прийняття.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 N 606-XIV (далі - Закон N 606-XIV).

Статтею 1 зазначеного Закону N 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону N 606-XIV.

Частиною другою статті 75 Закону N 606-XIV у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 89 вказаного Закону N 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз викладеного свідчить, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Судом встановлено, що на виконання рішення позивачем винесено наказ від 17.09.2015 року № 188-К «Про скасування наказу», яким скасовано наказ Державної інспекції з питань захисту прав споживачів від 24 червня 2014 року №168-К "Про звільнення ОСОБА_1" про що позивач листом від 17.09.2015 року № 2/64-3-4/8 повідомив відповідача, скерувавши на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2015 та про накладення про накладення штрафу скеровані на адресу позивача з порушенням строку направлення виконавчого документу передбаченого частиною 5 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" та отримана позивачем 09.09.2015 року про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції Державної інспекції з питань захисту прав споживачів за вхідним номером № 3172 (а. с. 17).

Зазначені обставини неможливості виконання судового рішення суд вважає обґрунтованими.

Стосовно невиконання частини рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів суд вважає помилковим зобов'язання позивача вчинювати дії в частини поновлення особи на посаді Голови Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів у зв'язку з віднесенням вирішення даного питання до повноважень Кабінету Міністрів України з урахуванням положень статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Порядку розгляду питань, пов'язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 298.

Крім того, суд наголошує, що державний виконавець не позбавлений права звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення, якщо судове рішення є незрозумілим.

Вимога позивача про визнання протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інни Вікторівни з винесення постанови про накладення штрафу від 11.09.2015 року задоволенню не підлягає, оскільки державний виконавець наділений чинним законодавством повноваження щодо примусового виконання рішення в тому числі і винесення постанови про накладення штрафу.

Вимога Державної інспекції з питань захисту прав споживачів про зобов'язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель Інну Вікторівну закрити виконавче провадження ВП № 48394369 відносно Держспоживінспекції також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд також звертає увагу на положення Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 р. № П-278/10, якою встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи, що позивачем надано докази виконання судового рішення шляхом винесення відповідного наказу, а також, враховуючи порушення строків направлення оскаржуваної постанови, суд вбачає наявними підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 11.09.2015 року, а тому адміністративний позов Державної інспекції з питань захисту прав споживачів підлягає частковому задоволенню.

За правилами частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 11.09.2015.

3. Відмовити в задоволенні іншої частини вимог.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Головуючий суддя В. І. Келеберда

Судді В. М. Данилишин

І. А. Качур