Справа № 804/6430/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/6430/14

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2015 року

справа № 804/6430/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі №804/6430/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд полімер ЛТД" до Дніпропетровської митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Не погодившись з таким рішення суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з’ясування судом обставин справи. Апелянт зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, апелянт вказує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що подані позивачем документи для здійснення митного оформлення містили достовірну інформацію, яка необхідна для здійснення митних процедур, у тому числі, визначення митної вартості товару за основним методом (ціною договору). В зв’язку з цим, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 27.04.2012 між ТОВ "Гранд полімер ЛТД" (Покупець) та фірмою Deltachemicals Limited (м.Лондон, Великобританія) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 420/002/12 (далі - Контракт), за умовами якого Продавець продав, а Покупець купив - поліетилен HDPE, виробництва Unipetrol RPA s.r.о Чеська республік, Formosa Plastics, USA, Ineos Olefins&Polymers, USA, УДП «Шуртанский газохимический комплекс», Республіка Узбекистан (далі - Товар) (а.с. 63).

За результатами перевірки поданих декларантом документів Митницею згідно ч.3 ст.53 МК України витребувано у Товариства додаткові документи з огляду на те, що подані документи містили наступні розбіжності:

- до митного оформлення надано договір транспортного експедирування від 01.01.2013 № 05, яким передбачена транспортна заявка. У наданій декларантом контракті-заявці на перевезення вантажу від 24.03.2014 № 06 відсутнє посилання на номер та дату договору транспортного експедирування, що унеможливлює її ідентифікацію з наданим до митного оформлення договором транспортного експедирування.

- наданою заявкою від 11.03.2014 № 03 вартість послуг по перевезенню вантажу за маршрутом Литвинов (Чехія)-Дніпропетровськ визначена на рівні 9000 грн. Відомості щодо вартості перевезення до ввезення на митну територію України не визначені вказаним договором та Заявкою до нього.

- наданий рахунок від 31.03.2014 №ЛТ-0000219 не відповідає вимогам положень ч.11 ст.58 МК України, згідно якої до митної вартості не включаються витрати або кошти на транспортування після ввезення за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню.

Враховуючи зазначене, Митницею зроблено висновок про відсутність документального підтвердження транспортної складової митної вартості товару, заявленої декларантом.

Також відповідачем зазначено, що:

- згідно положень контракту № 420/002/12 від 27/04/2012 продавець має надати покупцеві сертифікат якості на товар, виданий заводом-виробником. До митного оформлення відповідний документ декларантом надано не було;

- згідно додаткової угоди № 36 до зовнішньоекономічної угоди №420/002/12 від 27/04/2012 умовою оплати є «відстрочення платежу». Проте у жодному документі не зазначено, якими термінами обмежене таке відстрочення і в якій частині (у повному розмірі суми, що підлягає сплаті, частинами, тощо), що свідчить про те, що одна із істотних умов договору - умови оплати - врегульовані відповідним контрактом не належним чином (а.с. 17). Після отримання вищевказаного відповідного повідомлення відповідача, позивачем 02.04.14 надано до Дніпропетровської митниці такі додаткові документи: - Доповнення № 1 від 03/01/2014 до Договору ЗЭ№05 від 01/01/2014, - Доповнення № 36 від 24/03/14, - Комерційна пропозиція від виробника № б/н від 04/03/14, - Сертифікат якості № б/н від 24/03/14, - Виписка з бухгалтерської документації №1-04/14 від 02/04/14.

При цьому зазначено, що митна вартість товару не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у зв’язку з ненаданням декларантом повного пакету додаткових документів.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не наведено жодного підтвердження тому, що позивач при декларуванні митної вартості товару зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості та що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товару. Необґрунтованим також визнав суд і визначення відповідачем митної вартості товару на підставі резервного методу з урахуванням наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості, оскільки відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний, інформаційний характер при прийняття митним органом відповідних рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з фактичних обставин справи, погоджується з такими висновками суду та вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За приписами статті 57 Митного кодексу України № 4495-УІ, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні:а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У даному випадку спірним рішенням визначена митна вартість товару за резервним методом (6).

Колегія суддів вважає, що перевірка правомірності спірних рішень відповідача має здійснюватись через встановлення наявності обґрунтованих підстав для витребування митницею додаткових документів у зв’язку із відсутністю належного підтвердження заявленої митної вартості за ціною контракту.

Так, відповідно до положень статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів. Згідно ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. До документів, які підтверджують митну вартість належить, в тому числі і рахунок-фактура (інвойс).

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно із ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. Проте, такі повноваження митний орган повинен реалізовувати виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Так, за позицією відповідача у поданих до митного оформлення декларантом документах відсутні всі необхідні відомості щодо складових заявленої митної вартості товару, зокрема її транспортної складової.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що не може бути свідченням неправильності визначення Товариством числового значення складових митної вартості заявленого до митного оформлення Товару те, що у наданій декларантом контракті-заявці на перевезення вантажу від 24.03.2014 № 06 відсутнє посилання на номер та дату договору транспортного експедирування. При цьому зміст вказаної заявки дає можливість ідентифікувати її належність по транспортування певної партії товару за маршрутом, замовником, держномером автомобілю та самим вантажем у сукупності із іншими документами, що були надані позивачем разом із митною декларацією.

Що стосується зауважень до заявки від 11.03.2014 № 03, посилання на яку міститься в повідомленні відповідача, то такий документ взагалі не надавався з митною декларацією. В той же час слід зазначити, що відсутність у заявці відомостей щодо вартості перевезення до ввезення на митну територію України не є перешкодою для митного оформлення за ціною договору, оскільки така сума визначена у додатковій довідці експедитора, наданої разом з іншими документами.

Що стосується ненадання позивачем сертифікатів якості на товар, то колегія суддів зазначає, що цей документ не є таким, що впливає на митну вартість товару, а тому така обставина не може бути підставою для відмови у застосуванні митної вартості за ціною контракту. Крім того, вказаний документ був наданий відповідачу додатково, але це враховано не було.

З тих же підстав суд вважає недоречними зауваження відповідача і на відсутність в умовах зовнішньоекономічного договору конкретного терміну відстрочення платежу.

Отже, вищевказані обставини справи, свідчать про те, що Митницею не доведено сумнівність або недостовірність інформації, яка містилася в документах, наданих позивачем на підтвердження митної вартості за ціною угоди, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність та необґрунтованість витребування додаткових документів.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на обставини, які не були підставою для прийняття спірних рішень, то колегія суддів вважає їх недоречними, оскільки в даному випадку, перевіряючи правомірність спірних рішень відповідача, суд повинен оцінювати їх виходячи з тих підстав, з посиланням на які вони приймались суб’єктом владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення митної вартості за основним методом, оскільки митним органом, всупереч приписам статті 71 КАС України так і не надано доказів на підтвердження того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостовірними чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації про митну вартість товару.

А відтак, оскільки всі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, і цим обставинам дана правильна юридична оцінка, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в мажах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської митниці Міндоходів – залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі №804/6430/14 – залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко