Справа № 826/11070/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі: Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд" до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у застосуванні податкового компромісу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві (далі - ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про відмову у застосуванні податкового компромісу від 29.04.2015 р. № 4336/10/26-52-15-03-20, а також зобов'язати ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти нове рішення про застосування податкового компромісу відповідно до приписів чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві про відмову у застосуванні податкового компромісу від 29.04.2015 р. № 4336/10/26-52-15-03-20.

Зобов'язано ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві розглянути питання щодо застосування процедури податкового компромісу згідно заяви ТОВ «БМБ Компаунд» від 16.04.2015 р. № 44-0415.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 квітня 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ Компаунд" (далі - ТОВ «БМБ Компаунд») подало до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву №44-04/15 від 14 квітня 2015 року про намір щодо застосування податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню від 07 серпня 2013 року №, виданому на підставі акта перевірки №59/16-10/30406297 від 22 липня 2013 року щодо порушення законодавства з ПДВ на загальну суму 559065,00 грн., з яких: сума грошового зобов'язання за основним платежем - 399376,00 грн., за штрафними санкціями - 159689,00 грн.

Також у своїй заяві позивач зазначав про зняття витрат по прибутку та додав до заяви уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток та опис господарських операцій щодо яких було здійснено уточнення показників.

За результатами розгляду заяви, ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято рішення від 29 квітня 2015 року №4336/10/26-52-15-03-20 про відмову у застосуванні податкового компромісу по податку на прибуток, посилаючись на те, що уточнююча декларація була складена з порушенням норм п.48.3 ст.48 розділу ІІ Податкового кодексу України та з порушенням норм п.49.2 ст.49 та п.20.1 ст.50 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Крім того, податковий орган своїм рішенням відмовив у застосуванні податкового компромісу по податку на додану вартість, посилаючись на те, що відповідно до п.3.1 «Методичних рекомендацій щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу», затверджених наказом ДФС України від 17 січня 2015 року №13, для застосування процедури податкового компромісу платник податків може подати:

- у випадках, визначених у абзацах 1 та 2 пункту 2.2 цих Методичних рекомендацій - уточнюючі розрахунки з ПДВ та/або податку на прибуток підприємств за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року (з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Кодексу), в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з ПДВ та заяву, в якій платником податків зазначається інформація щодо мотивів подання уточнюючого розрахунку для застосування до нього процедури досягнення податкового компромісу;

- у випадках, визначених у абзацах 3, 4 та 5 пункту 2.2 цих Методичних рекомендацій - заяву про намір досягнення податкового компромісу щодо неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або ПДВ, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також по отриманих податкових повідомленнях-рішеннях, по яких суми податкових зобов'язань неузгоджені відповідно до норм Кодексу.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем рішення щодо не погодження застосування податкового компромісу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу. Платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Відповідно до п.7 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

В силу вимог п.11 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до ст.102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 01 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах (п.8 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Платник податків сплачує податкові зобов'язання, визначені в уточнюючому розрахунку та/або податковому повідомленні-рішенні, у розмірі, передбаченому пунктом 2 цього підрозділу, протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем узгодження (п.5 підрозділу 92 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

З наведених правових норм вбачається, що для застосування податкового компромісу до податкових зобов'язань, які є неузгодженими внаслідок не закінчення процедури судового та/або адміністративного оскарження, та для інших неузгоджених податкових зобов'язань, до яких закон встановлює можливість застосування податкового компромісу, достатнім є подання платником податків до контролюючого органу заяви про намір досягнення податкового компромісу та сплати 5% від суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, зазначеної в такій заяві.

Платники податків з метою застосування податкового компромісу мають право подати уточнюючі розрахунки або заяви відповідно до положень цього підрозділу протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності цим підрозділом.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу», до затвердження форми уточнюючого розрахунку для застосування податкового компромісу платник податків має право подати уточнюючий розрахунок за діючою на час подання формою як окремий документ з поясненням мотивів його подання для застосування податкового компромісу та з переліком (описом) операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 квітня 2015 року ТОВ «БМБ Компаунд» подало до ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві заяву за №44-04/15 про намір досягнення податкового компромісу, визначеного Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість у разі застосування податкового компромісу».

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві було прийнято рішення про непогодження податкового компромісу від 29 квітня 2015 року №4336/10/26-51-15-03-20.

Крім того, ТОВ «БМБ Компаунд» подало заяву засобом електронного зв'язку уточнюючу декларацію з податку на прибуток № за 2011 рік.

Підставою для відмови у прийнятті рішення про погодження податкового компромісу стало те, що уточнююча декларація складена з порушенням норм п.48.3 ст.48 розділу ІІ Податкового кодексу України та з порушенням норм п.49.2 ст.49 та п.20.1 ст.50 розділу ІІ Податкового кодексу України, зокрема, що заява про намір застосування податкового компромісу не містить мотивів уточнення показників податку.

Пункт 1 підрозділу 92 ПК України надає можливість платнику податків самостійно скористатись процедурою податкового компромісу щодо заниження податкових зобов'язань за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року, шляхом подачі уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань, разом із переліком (описом) господарських операцій щодо яких здійснено уточнення показників.

Відповідно до п.48.3 ст.48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, відповідно до п.п.49.9.2. п.49.2 ст.49 ПК України податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відповідно до п.3.4 Методичних рекомендацій, форма уточнюючих розрахунків, зазначених у пунктах 3.1, 3.3, затверджується Міністерством фінансів України. При цьому в обов'язковому порядку до уточнюючого розрахунку подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників за деклараціями.

Загальні правила, встановлені статтею 50 Кодексу, не застосовуються, оскільки податковий компроміс у цьому випадку має свої особливості.

До затвердження форми уточнюючого розрахунку для застосування податкового компромісу платник податків має право подати уточнюючий розрахунок за діючою на час подання формою як окремий документ із Заявою про компроміс.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у оскаржуваному рішенні не зазначено які саме реквізити відсутні в уточнюючій декларації позивача, що стало підставою для відмови у розгляді заяви про намір досягнення податкового компромісу, яка у відповідності до вимог ПК України складається у довільній формі. Натомість, подана позивачем заява про намір досягнення податкового компромісу від 16 квітня 2015 року містить мотиви подання уточнюючого розрахунку, що спростовує висновки відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо непогодження застосування процедури податкового компромісу від 29 квітня 2015 року №4336/10/26-51-15-03-20 з підстав відсутності в уточнюючому розрахунку обов'язкових реквізитів, є неправомірним та підлягає скасуванню, натомість відповідачем в порушення ч.2 ст.71 КАС України не надано доказів правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Разом з тим, колегія суддів знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що виконання повноважень, які покладені на відповідача, у тому числі й щодо прийняття рішення про погодження податкового компромісу, за своєю правовою природою є його дискреційними повноваженнями, тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження зазначеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки суд не може підміняти зазначений орган та вирішувати вищенаведені питання, а тому вимоги даного позову в частині зобов'язання ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняти нове рішення про застосування податкового компромісу відповідно до приписів законодавства, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд має право вийти за межі позовних вимог та обрати такий спосіб захисту прав та охоронюваних інтересів позивача, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що питання можливості застосування позивачем процедури податкового компромісу у відповідності до заяви про податковий компроміс від 16 квітня 2015 року по суті відповідачем не розглядалося, проте було прийнято рішення про відмову у застосуванні податкового компромісу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким також погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, в частині зобов'язання ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві розглянути питання застосування процедури податкового компромісу згідно заяви ТОВ «БМБ Компаунд» від 16 квітня 2015 року №44-0415.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги до суду у розмірі 80 (вісімдесят гривень) 39 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 16.12.15 р.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.