Справа № 205/7021/15-а
Суддя: Шавула В. С.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

30.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/7021/15-а
Справа № 2а/205/100/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

21 вересня 2015 року позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії (а.с.2-5).

В обґрунтування підстав зазначила, що працює на посаді головного спеціаліста Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, має дитину ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства з 01.12.1997 року.

Починаючи з 02 липня 2013 року позивачці призначена пенсія за віком матері інваліда з дитинства в сумі 1 251,22 грн. На підставі розпорядження № 821585 від 19.09.2013 року загальний розмір пенсії матері інваліда дитинства призначена в сумі 1 275,04 грн.

Починаючи з 01.04.2015 року позивачці припинена виплата вищевказаної пенсії, у зв'язку із чим, вона звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати даної пенсії.

Листом №Ж-121/15ос від 02.09.2015 року відповідачем було відмовлено їй у поновленні пенсії.

На підставі викладеного позивачка вимушена була звернутись до суду та просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо припинення ОСОБА_1 з 01.04.2015 року виплати щомісячної пенсії за віком матері інваліда з дитинства в сумі 1 275,04 грн.; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну пенсію в сумі 1 275,04 грн. за віком матері інваліда з дитинства невиплачену за період починаючи з 01.04.2015 року.

Позивачка надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати в порядку письмового провадження без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.36).

Відповідач Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, до суду надіслав письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що починаючи з 02.07.2013 Позивачу призначена пенсія за віком як матері інваліда з дитинства.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме: абзац другий частини першої ст. 47 замінено абзацем такого змісту: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року під час роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не виплачуються». Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється. Оскільки, Позивач, працювала на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то виплата пенсії, призначена ОСОБА_1 за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» була припинена з 1 квітня 2015 року. Таким чином, на момент, коли Позивач працювала в Управлінні були відсутні правові підстави для поновлення виплати пенсії, оскільки положення вказаного Закону набули чинності 01.04.2015 і не визнанні такими, що не відповідають Конституції України (а.с.32).

Відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. Підставою звернення позивача до суду є захист прав на належне пенсійне забезпечення у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу Пенсійного Фонду України, що викликані діями такого органу при здійсненні владних управлінських функцій при здійсненні перерахунку пенсії на користь позивача.

Суд, вивчивши матеріали справи, та перевіривши надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, має дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства (а.с.9,10,14).

З 02 липня 2013 року їй призначена пенсія за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», виплату якої їй припинено починаючи з 01.04.2015 року (а.с.15).

У вересні 2015 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати призначеної їй пенсії віком як матері інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.18).

Проте, листом №Ж-121/15ос від 02.09.2015 року, відповідачем ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні призначеної їй пенсії віком як матері інваліда з дитинства (а.с.19).

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно до ст..17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до пункту 3 Розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тимчасово, до прийняття відповідного закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Згідно Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 року N 183, залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групи інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання; поранення тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку (чотирнадцятирічного), з 01.01.2006 - шестирічного (чотирнадцятирічного) віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до за значеного віку - на під ставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Згідно п. 25 зазначеного Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком установи охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги.

Так, оскільки дочка позивачки являється інвалідом з дитинства до 16 років, потребувала і потребує зараз постійного догляду і контролю у зв'язку з її тяжким захворюванням, а сама позивачка має 32 роки страхового стажу та досягла 50 років (на момент призначення пенсії за віком матері інваліда дитинства), тому відповідно і має право на призначення пенсії, згідно ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Посилання відповідача на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII внесено зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в якому зазначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року під час роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не виплачуються», не є підставою для припинення ОСОБА_1 виплати пенсії матері інваліда з дитинства.

Крім того, встановлено, що на момент розгляду справи, позивачка звільнилась із займаної посади в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, а тому виплата призначеної їй пенсії віком як матері інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» їй була поновлена, що не заперечується представником відповідача у своїй заяві (а.с.30) та позивачкою у заяві від 30.11.2015 року (а.с.36).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська є в законними, обґрунтованими та доведеними, у звязку із чим підлягають задоволенню у частині визнання неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо припинення ОСОБА_1, починаючи з 01.04.2015 року, виплати щомісячної пенсії за віком матері інваліда з дитинства в сумі 1 275,04 грн.

Вирішуючи питання щодо компенсації понесених судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню та те, що позивачка на підставі п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, вважає за належне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 3, 6 - 14, 17, 159 163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська щодо припинення ОСОБА_1, починаючи з 01.04.2015 року, виплати щомісячної пенсії за віком матері інваліда з дитинства в сумі 1 275,04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула