Справа № 826/5830/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/800/63415/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула порядку письмового розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтагазенерго" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтагазенерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, треті особи: Приватне акціонерне товариство "Хлібзавод "Залізничник", Товариство з обмеженою відповідальністю "ВТ ГРУП" про визнання незаконними окремих положень "Правил користування природним газом для юридичних осіб",

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнафтагазенерго» звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання незаконним положення пункту 4.3 «Правил користування природнім газом для юридичних осіб», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 13.09.2012 року № 1181, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 року за № 1715/22027, в частині положення, що «Підставами для постачання природного газу споживачу є наявність договору на постачання природного газу з гарантованим постачальником, дія якого призупиняється на час дії договору з іншим постачальником природного газу (у разі укладення договору на постачання з газопостачальним підприємством, яке не визначене гарантованим постачальником для цього споживача)»; визнання незаконним положення підпункту 5.2.1 пункту 5.2 «Правил користування природнім газом для юридичних осіб», затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 13.09.2012 року № 1181, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 року за № 1715/22027, в частині положення, що «Постачання природного газу без укладення договору з гарантованим постачальником не допускається».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року, у задоволенні вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Розгляд касаційної скарги здійснено у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неприбуттям сторін у судове засідання.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 13.09.2012 року № 181 «Про затвердження Правил користування природним газом для юридичних осіб» затверджено «Правила користування природним газом для юридичних осіб». Зазначена Постанова набрала чинності з дня її офіційного опублікування та була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.10.2012 року за № 1715/22027.

Відповідно до абзацу восьмого пункту 4.3 Правил, підставами для постачання природного газу споживачу є наявність договору на постачання природного газу з гарантованим постачальником, дія якого призупиняється на час дії договору з іншим постачальником природного газу (у разі укладення договору на постачання з газопостачальним підприємством, яке не визначене гарантованим постачальником для цього споживача).

Згідно з абзацом першим підпункту 5.2.1 пункт 5.2 Правил кваліфікований споживач має право укласти договір на постачання газу з будь-яким постачальником природного газу за нерегульованим тарифом за умови відсутності заборгованості за природний газ перед попереднім постачальником (постачальниками) або за згодою газопостачального підприємства, перед яким виникла заборгованість.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», державне управління у сфері функціонування ринку природного газу здійснює Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики в нафтогазовому комплексі у межах повноважень, визначених законодавством (частина перша).

Згідно з пунктом 13 частини третьої статті 4 зазначеного Закону, до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, належить затвердження Правил користування природним газом для юридичних осіб.

Пунктом 1 «Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики», затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року №1059/2011, визначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України і підзвітним Верховній Раді України.

Відповідно до абзацу сьомого підпункту 5 пункту 4 зазначеного Положення, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики відповідно до покладених на неї завдань розробляє і затверджує правила користування природним газом для юридичних осіб.

На підставі вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що під час затвердження Правил, відповідач діяв у межах та в спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Проте, закон, зокрема частина 2 статті 19 Конституції України, передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти не лише, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, але ще й на підставі Конституції та законів України.

Саме законність оскаржених пунктів Правил суди попередніх інстанцій не перевірили належним чином.

Судами попередніх інстанцій не надано оцінки доводам позивача, що оскарженими пунктами Правил, фактично, встановлюється обов'язок укладати договір з гарантованим постачальником, як необхідна умова для постачання природного газу споживачу.

Між тим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, обов'язок суб'єкта господарювання укладати певні договори може встановлюватись лише законом, чого не врахували суди попередніх інстанцій.

Також, суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили доводи позивача, що при проведенні порівняння проекту акта, розміщеного на офіційному веб-сайті НКРЕ з прийнятою редакцією постанови від 13.09.2012 року № 1181 встановлено, що вони не співпадають за змістом, проект прийнятої редакції постанови взагалі не оприлюднювався. Зокрема, у пункт 5.2.1 прийнятої редакції Постанови включено речення «Постачання природного газу без укладення договору з гарантованим постачальником не допускається».

Крім того, суди не надали належної оцінки доводам позивача про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржених Правил, з огляду на те, що не дотримано строку передбаченого статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», протягом якого приймаються зауваження та пропозиції щодо проекту регуляторного акта.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, судами попередніх інстанцій в порушення вказаних норм процесуального права не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 220, 221, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтагазенерго" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: