Справа № 820/1945/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2015 р. м. Київ К/800/31749/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної екологічної інспекції у Луганській області про визнання дій неправомірними та стягнення сум і моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Луганській області, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати неправомірними дії відповідача в частині відмови в нарахуванні та виплаті позивачу належних грошових коштів; зобов'язати Державну екологічну інспекцію у Луганській області виплатити ОСОБА_4 заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за 15 днів відпустки у сумі 2 159,62 грн.; зобов'язати відповідача виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у сумі 3 833,64 грн.; зобов'язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплат у сумі 6 085,56 грн.; зобов'язати відповідача виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного простою у сумі 11 117,85 грн.; стягнути з відповідача розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 03 січня 2012 року працювала у Державній екологічній інспекції у Луганській області на посаді головного спеціаліста відділу аналізу і планування інспекційної діяльності, кадрового і документального забезпечення, зв'язків з громадськістю та ЗМІ, а з 23 січня 2012 року переведена на посаду начальника цього ж відділу. У зв'язку зі зміною в структурі та штатному розписі 03 грудня 2012 року ОСОБА_4 переведено на посаду головного спеціаліста сектору аналізу і планування інспекційної діяльності, документального забезпечення, зв'язків з громадськістю та ЗМІ.

Наказом від 28 листопада 2014 року за №98-о ОСОБА_4 було звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

У період з 16 червня 2014 року по 03 липня 2014 року ОСОБА_4 перебувала у соціальній відпустці (додаткова оплачувана відпустка особі, яка взяла дитину під опіку) за 2014 рік терміном 17 календарних днів згідно наказу від 12 червня 2014 року № 83-в. 16 червня 2014 року на картковий рахунок позивача були перераховані кошти в сумі 2 000 грн. за час відпустки і 9 (дев'ять) робочих днів, як заробітна плата за першу половину червня 2014 року і 25 червня 2014 року в сумі 325,01 грн., як заробітна плату за другу половину червня 2014 року. Сума нарахованої заробітної плати за час відпуски за період з 16 червня 2014 року по 03 липня 2014 року склала 1768,17 грн.

У період з 04 липня 2014 року по 18 липня 2014 року ОСОБА_4 перебувала у додатковій оплачуваній відпустці за вислугу років на державній службі за 2013 рік терміном 15 календарних днів відповідно до наказу від 01 липня 2014 року № 91-в та за графіком відпусток на 2014 рік, затвердженим начальником Державної екологічної інспекції у Луганській області. Сума нарахованої відпуски склала 1518,45грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заробітна плата за час відпустки позивача та сума компенсації за час невикористаної відпустки при звільненні були розраховані відповідно до вимог чинного законодавства та виплачені позивачу у належному розмірі. При цьому, вимоги щодо виплатити заробітної плати за час вимушеного простою є безпідставними, оскільки неможливість повернення працівника на підприємство, яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, не може вважатися простоєм.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України частково погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, сума доходу для розрахунку відпустки ОСОБА_4 з 01 липня 2013 року по 30 червня 2014 року становить 35936,94 грн., кількість календарних днів за цей період за відрахуванням святкових днів становить 355 календарних днів.

Згідно пункту 7 Порядку № 100 нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Таким чином, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що сума виплат за час відпустки позивача з 04 липня 2014 року по 18 липня 2014 року становить 101,23*15 к. дн.= 1518,45 грн. Сума до видачі за відрахуванням обов'язкових податків із заробітної плати становить 1211,96 грн.

Відповідно до статті 34 Кодексу законів про працю України простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) (стаття 113 Кодексу законів про працю України).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій табелів обліку використання робочого часу працівниками Державної екологічної інспекції у Луганській області за період з 18 липня 2014 року по 28 листопад 2014 року, позивач на робочому місці не з'являлася, в той час, як деякі інші працівники у вказаний період працювали.

Таким чином, судами попередніх інстанцій вірно не взято до уваги твердження позивача про те, що неможливість повернення її на підприємство, яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, є простоєм.

При цьому, відповідно до пунктів 3, 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Враховуючи вказане, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що вимоги позивача щодо виплати заробітної плати за час вимушеного простою задоволенню не підлягають.

Крім того, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру відповідачем.

Водночас, судами попередніх інстанцій встановлено, що станом на 28 листопада 2014 року при звільненні ОСОБА_4 кількість днів невикористаної відпустки становить 23 календарних дні (8 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2014 рік).

Враховуючи положення пункту 7 Порядку № 100, суди дійшли висновку, що сума компенсації невикористаної відпустки при звільненні становить 68,475 * 23 к. дн.=1574,93 грн. Сума до видачі за відрахуванням обов'язкових податків із заробітної плати становить 1233,41 грн.

При цьому, сума доходу для розрахунку компенсації за невикористану відпустку позивача взята за період з 01 листопада 2013 року по 31 жовтня 2014 року, що становить 24308,62 грн., кількість календарних днів за цей період за відрахуванням святкових днів становить 355 календарних днів.

Проте, відповідно до абзацу 6 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Однак, надаючи оцінку правомірності дій відповідача щодо розрахунку компенсації позивачу за невикористану відпустку при звільненні, суди попередніх інстанцій при визначенні періоду, за який враховуються виплати для розрахунку середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, наведеної норми не врахували та дійшли передчасного висновку, що вказаний розрухунок проведено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Державної екологічної інспекції у Луганській області виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у сумі 3833,64 грн. підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Державної екологічної інспекції у Луганській області виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки у сумі 3833,64 грн. скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало