Справа № 819/3054/15
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 р. Справа № 876/11276/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання - Тетерка Ю.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про скасування відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися з позовом до ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, в якому просять суд скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ у передачі безоплатно в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1 та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області передати безоплатно в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1, та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що земельна ділянка на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок позивачів, знаходиться за межами населеного пункту, а саме в АДРЕСА_1. 05 травня 2015 року позивачами подана до ГУ Держземагентства у Тернопільській області заява про передачу безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1, та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Листом від 04.06.2015 року №19-19-0.53-824/17-15-СГ ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області повідомило, що відмовляє у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки без законних на те підстав.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. для ведення індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1, в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га. для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, в спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства, за текстом постанови, не відповідають фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками успадкованого незавершеного будівництвом будинку загальною площею 235,7 кв.м. в АДРЕСА_1.

Рішенням загальних зборів членів уповноважених колгоспників колгоспу "Заповіт Леніна" Тернопільського району від 10.07.1989 р. протокол №3 «Про виділення земельної ділянки під будівництво житлового будинку», ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва житлового будинку, за рахунок земель вільного присадибного фонду колгоспу.

28.07.1989року рішенням ВК Мишковицької сільської ради №26, погоджено рішення зборів уповноважених колгоспу "Заповіт Леніна" Тернопільського району №3 від 10.07.1989р. Про виділення земельної ділянки площею 0,12 га за рахунок земель колгоспу "Заповіт Леніна" для будівництва житлового будинку гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1.

Виконавчим комітетом Тернопільської районної ради народних депутатів Тернопільської області у 1989 році видано ОСОБА_1 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику за реєстраційним номером №7404. Згідно зазначеного будівельного паспорта вбачається, що рішенням Тернопільського райвиконкому від 06.10.1989 р. №204, позивачу надано дозвіл на виконання будівельних робіт.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 було отримано від органів місцевого самоврядування усі необхідні, на той час, дозвільні документи для ведення індивідуального будівництва на присадибній земельній ділянці площею 0.1253 га для виконання будівельних робіт, згідно містобудівного законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил. Видано будівельний паспорт, присвоєно будинковий АДРЕСА_1 в кварталі житлової забудови по АДРЕСА_1.

Наведене підтверджується викопіюванням з генплану індивідуальної забудови по АДРЕСА_1 та опису меж земельної ділянки, де зазначено найменування вулиці, номер будівлі, вказано розміщення житлових будівель суміжних землекористувачів в масиві громадської забудови (а.с.14-15), копією Свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на майно в житловому будинку по АДРЕСА_1, яке зареєстроване в реєстрі за № 222 від 2009 року (а.с.10), а також копіями рішень Тернопільського міськрайонного суду від 23.08.2005року і 13.08.2014року, де вказано, що ОСОБА_6 і ОСОБА_1, під час шлюбу, здійснили будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, тобто конкретно вказано найменування вулиці і номер житлової будівлі, чого не можливо було присвоїти без наявності генплану забудови села та ще й за межами населеного пункту.

Цим же рішенням суду за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1., визнано право власності на будівельні матеріали, використані при спорудженні житлового будинку АДРЕСА_1.

17.11.2014 року позивачі звернулися з заявою до Мишковицької сільської ради про передачу їм у спільну сумісну власність земельної ділянки на якій знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок, однак 12.12.2014 року листом за № 272 Мишковицька сільська рада повідомила, що відповідно до земельно-облікової документації, спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому сільська рада не може прийняти рішення про передачу її у спільну сумісну власність гр. ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.

При цьому, орган місцевого самоврядування,Тернопільська облдержадміністрація, головне управління Держгеокадастру Тернопільської області не врахували перехідних положень до Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, вимоги якого зворотної дії в часі не мають, про те, що громадяни котрі раніше отримали земельні ділянки у передбачених розмірах, зберігають за собою право на їх цільове використання(ст.7).

До розмежуванням земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження такими покладались на органи місцевого самоврядування чи органи виконавчої влади, з вини яких масив громадської житлової забудови в АДРЕСА_1 опинився за межами села при наявності генплану забудови житлового масиву, в цілому, і вулиці АДРЕСА_1, зокрема, відтак приватизація земельних ділянок забудовниками повинна відбуватись лише за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку чи належних часток в ньому, а не за надуманим та хибним варіантом - індивідуального садівництва.

Крім цього, дана норма виключена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 6 вересня 2012 року N 5245-VI, який набрав законної сили з 01.01.2013р.

05.02.2015 року позивачі підставно та правомірно звернулися до Тернопільської ОДА з заявами про передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,1253 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1. Проте, 23.02.2015 року Тернопільська ОДА листом №Кол-15/144 повідомила, що розміщення земель житлової та громадської забудови можливе лише в межах населених пунктів, а органу місцевого самоврядування необхідно ініціювати розроблення проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) межі відповідного населеного пункту з метою включення земельних ділянок, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд в межі населеного пункту.

Згодом, 05.05.2015року позивачами була подана до ГУ Держземагентства у Тернопільській області спільна заява про передачу безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва за адресою АДРЕСА_1 та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, в задоволенні якої було відмовлено листом від 04.06.2015 №19-19-0.53-824/17-15-СГ ГУ Держгеокадастру в Тернопільській області.

Дана відмова ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області була обґрунтована тим, що позивачі є власниками незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, що унеможливлює передачу земельної ділянки для індивідуального садівництва. Спірна земельна ділянка повинна надаватись для цілей житлової та громадської забудови, що відповідає обставинам справи, адже земельна ділянка фактично була надана позивачці для зазначеної мети, ще у 1989 році.

Згідно ст.35,121 Земельного кодексу України, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва, в розмірі - не більше 0,12 га. Земельні ділянки для зайняття садівництвом надаються в обсягах, котрі забезпечують можливість зайняття садівництвом в садівничих товариствах, або осібним садівництвом в окремо визначених для цього місцях, проте не на присадибах і не в розмірах по 0,4 га, де законодавцем заборонено зведення житлових будинків, а лише дозволено зводити садові будинки для сезонного використання та збереження садового інвентаря чи інструменту

Відтак, є очевидним, що позивачам слід надати земельні ділянки для обслуговування належних їм часток в будинковолодінні по АДРЕСА_1, де будівля і знаходиться в масиві житлової забудови і за належним цільовим використаннм, а не за межами села і не для садівництва, що в даному випадку по своїй суті є утопічним з вини певних очільників органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у селах, в розмірі - не більше 0,25 га.

За змістом ст. 118 ЗК України, громадянин зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

З тексту листа Держгеокадастру Тернопільської області за №19-19-0.53-2824/17-15-СГ від 04.06.2015 року вбачається, що відмова апелянта не містить посилань на обставини, які передбаченні вищенаведеною нормою, а тому така носить протиправний характер, оскільки позбавляє законних співвласників житлового будинку на реалізацію свого Конституційного права на належні частки в спірній присадибній ділянці.

Відповідно до п.7 Постанови пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування», в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією, на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство.

При цьому слід зазначити, що відмова апелянта у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки порушує майнові права позивачів, як співвласників незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки відсутність будь-яких прав на землю виключає можливість здійснення реконструкції незавершеного будівництва та введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, згідно вимог містобудівного законодавства та цільового призначення земельної ділянки, відповідно до змісту ст.ст. 38-40 ЗК України.

Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог чи змінювати цільове призначення спірної земельної ділянки, що є виключною компетенцією органу місцевого самоврядування, а земельну ділянку фактично слід надати для обслуговування існуючого незавершеного будівництвом житлового будинку його співвласникам, колегія суддів вимушена концептуально погодитись з рішенням суду першої інстанції лише тому, що для обслуговування житлової будівлі і оформлення правовстановлюючих документів на право часткової приватної власності в ній, позивачам необхідно отримати від органу місцевого самоврядування Свідоцтва про своє часткове право власності та законне користування присадибною земельною ділянкою.

Адже, ст. 120 ЗК України передбачено, що при переході права власності на будівлю чи споруду, до набувача нерухомого майна переходить і право власності чи користування земельною ділянкою на якій така розташована, без зміни її цільового призначення.

Відносно вимоги апелянтів про зобов'язання відповідача передати безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва в АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає, що така не підлягає задоволенню, оскільки ч. 7, 9 ст.118 ЗК України передбачено, що лише відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ГУ Держземагентства у Тернопільській області слід виготовити позивачам проект відведення земельної ділянки для обслуговування належних часток спільного житлового будинковолодіння, а не для садівництва, в масиві кварталу житлової та громадської забудови АДРЕСА_1 Тернопільської області.

Відтак, перевіривши дійсні обставини справи та проаналізувавши зібрані документальні докази по матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області - залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 819/3054/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

О.І. Довга

Повний текст ухвали виготовлено 28.12.2015 року