Справа № 337/5060/15-а
Суддя: Бредун Д. С.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

28.12.2015 ЄУН №337/5060/15-а
Провадження №2-а/337/132/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., секретарі Медвідь Г.С., за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя, про визнання дії незаконним, та спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення просив:

визнати протиправними і такими, що не відповідають вимогам статті 22 Конституції України, дії УПФ в Хортицькому районі м. Запоріжжя стосовно нарахування та виплати позивачу пенсії згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»;

зобовязати УПФ в Хортицькому районі м. Запоріжжя негайно нарахувати та негайно сплатити позивачу невиплачену частину пенсії в розмірі 15% від нарахованої пенсії в сумі 2326,09 гривень;

зобовязати УПФ в Хортицькому районі м. Запоріжжя з вересня 2015 року нарахувати та сплачувати позивачу пенсію з урахуванням її підвищення в повному обсязі;

зобовязати УПФ в Хортицькому районі м. Запоріжжя негайно сплатити позивачу моральну шкоду в розмірі 1163 гривень, що складає 50% від невиплаченої частини пенсії;

у відповідності до статті 22 Конституції України встановити заборону на вчинення в подальшому Відповідачем або його правонаступниками будь-яких дій, направлених зокрема на: зменшення розміру пенсії Позивача; встановлення будь-яких додаткових вимог для здійснення перерахунку пенсії, якщо такий перерахунок у сторону збільшення передбачений законом, за виключенням випадків, прямо передбачених статтею 22 Конституції України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі, та пояснив, що він не отримує будь-якого прибутку від наявного у нього свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. Наявність цього статусу, лише надає йому право на зайняття відповідною діяльністю, але він таке право не використовує, у звязку з чим вважає дії відповідача, щодо невиплати йому 15% від нарахованої пенсії незаконними.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову і пояснив, що УПФ діяло виключно в межах своїх повноважень та відповідно до норм чинного законодавства. Виплата пенсії позивачу в розмірі 85% від нарахованої, була введена у звязку із набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, і є самозайнятою особою. У разі внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, виплата пенсії ОСОБА_1 у повному обсязі, буде відновлена.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 2135,25 гривень.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року у справі ЄУН №337/6287/14-а, провадження № 2-а/337/164/2014, залишеним без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, зобовязано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя здійснити ОСОБА_1перерахунок та виплату державної пенсії на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 6-ти (шести) розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; а також додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років.

При цьому, з 01 квітня 2015 року, у звязку із набуттям чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року (далі Закон №2453-VI), тимчасово з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року в період роботи, пенсія позивачу виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Не погодившись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 7 БК України передбачено, що бюджетна система України ґрунтується на принципі збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIІI, відбулися зміни в ПК України, які стосуються оподаткування пенсійних виплат та їх зменшення у передбачених випадках.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 67 Основного Закону кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як орган державної влади, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, УПФ зобовязане діяти на підставі, в межах та в спосіб, передбачений законами України.

У разі наявності колізій між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше.

Рішенням Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року у справі №18/183-97 визначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відтак, враховуючи, що відбулися зміни у пенсійному законодавстві, то УПФ правомірно проводить виплату пенсії позивачу, як самозайнятій особі в розмірі 85 відсотків призначеної пенсії, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки позивач належним чином зареєструвався у податкових органах як фізична особа-підприємець, то на нього розповсюджуються і положення ПК України, якими регулюється оподаткування діяльності фізичної особи-підприємця, тобто самозайнятої особи.

Відповідно до норм пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування здійснюється на підставі вимог ст. 177 ПК України.

Згідно з вимогами п.171.1 ст. 171 ПК України доходи фізичних осіб підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.171.2 ст. 171 ПК України обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

За п.177.9. ст. 171 ПК України оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем, який обрав іншу систему оподаткування доходів від провадження господарської діяльності, здійснюється за правилами, встановленими цим Кодексом.

За п.177.10. ст. 171 ПК України фізичні особи підприємці зобовязані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Відповідно до вимог п.177.11. ст.171 ПК України фізичні особи підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

«Порядком обліку податків і зборів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (зареєстрованого Міністерством юстиції України від 29.12.2011 за №1562/20300), передбачене отримання зареєстрованою особою довідки про взяття на облік в якості платника податків і зборів за формою №4-ОПП, яка є додатком №2 до визначеного порядку.

Хоча у чинному пенсійному та податковому законодавстві немає чіткого визначення поняття «працююча особа», згідно зі ст. 11 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), є застрахованими особами.

Також, відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) є, фізичні особи підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Державна реєстрація фізичних осіб-підприємців це засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно із ч.3 ст. 46 цього ж Закону, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 65 ПК України фізичні особи, умовою ведення незалежної професійної діяльності яких згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності, протягом 10 календарних днів після такої реєстрації зобовязані стати на облік в органи державної податкової служби за місцем свого постійного проживання.

Облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб платників податків (далі Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

Отже, самозайняті особи, зокрема, фізичні особи-підприємці та особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність, вважаються працюючими до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності чи незалежної професійної діяльності.

Таким чином, у разі якщо фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність не припинила свою діяльність відповідно до норм законодавства, ця особа вважається такою, яка працює.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 зареєстрований особою, що здійснює підприємницьку діяльність (а.с.21), що також визнано в судовому засіданні позивачем, правомірними слід вважати дії відповідача щодо нарахування йому пенсії з 01 квітня 2015 року в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Для встановлення даного розміру пенсії визначальним є не наявність права на здійснення підприємницької діяльності, а відповідна державна реєстрація самозайнятої особи.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що відповідач звужує права позивача щодо отримання пенсії у належному розмірі, суд зазначає наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

В рішенні від 03 червня 2014 року (Заява №43331/12, справа «ОСОБА_3 проти України») Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення… та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, які є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення є непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин, застосування відповідачем чинних норм законодавства не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для задоволення його позовних вимог.

Крім того, оскільки дії відповідача вчиненні згідно із положеннями діючого законодавства, суд також не вбачає підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки за ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, вона відшкодовується тільки у разі неправомірності (незаконності) рішень, дії чи бездіяльності особи.

Зважаючи на вищевикладене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 17, 41, 69, 70, 71, 158, 159, 160-163, 167, 186 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Д.С. Бредун