Справа № 810/4905/14
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

"08" грудня 2015 р. № К/800/29234/15, К/800/30599/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Зайцева М.П., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційні скаргиВишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
на постановуКиївського окружного адміністративного суду від 06.10.2014
та постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2015
у справі №810/4905/14
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доВишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління Міндоходів у Київській області від 08.08.2014 № та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 08.08.2014 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 5781 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2015 у даній справі, змінена постанова Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2014, а саме: абзац другий резолютивної частини постанови викладений в наступній редакції: «Визнати частково протиправним та скасувати рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про застосування штрафних санкцій від 08.08.2014 № у розмірі 5440 грн. 00 коп.»

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення в частині задоволення позову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В письмовому запереченні на дану касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд.

Переглянувши судові рішення в межах касаційних скарг, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги позивача та часткового задоволення касаційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем в період з 17.07.2014 до 24.07.2014 проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача - кафе-бару «Сакура», розташованого за адресою: Київська область, смт. Іванків, вул. Поліська, 51.

За результатом проведеної перевірки складно акт № 0158/1008/, яким встановлено порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 9, 13 статті 13 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267, підпункту 267.4.8 пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України, у зв'язку з непроведенням позивачем розрахункових операцій через РРО, незабезпеченням щоденного друкування на РРО 17 фіскальних звітних чеків, а також здійснення діяльності у сфері розваг за готівковий розрахунок без придбання торгових патентів (використання 4 ігрових доріжок боулінга по ціні 75 грн. 00 коп. за одну годину гри на одній доріжці).

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 08.08.2014 № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію на підставі абзацу 6 пункту 1 статті 125 Податкового кодексу України в розмірі 161034 грн. 24 коп. за здійснення діяльності без дозвільних документів (торгових патентів) та № , яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію на підставі пунктів 1, 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в розмірі 5781 грн. 00 коп., в тому числі 1 грн. за непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій та 5780 грн. 00 коп. за незабезпечення щоденного друкування на РРО 17 фіскальних звітних чеків (340x17=5780).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № підлягає скасуванню, оскільки за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій, виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги).

Відмовляючи у визнанні протиправним та скасуванні іншого податкового повідомлення-рішення, дійшов висновку, що оскільки позивач, а не інший суб'єкт господарювання є надавачом послуг з боулінгу, тому наявні правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій за відсутність торгових патентів.

Змінюючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції погодився з правовою позицією суду першої інстанції, що за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека та/або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій, виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), внаслідок чого скасував податкове повідомлення-рішення № в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 5440 грн. 00 коп.

Відмовляючи у визнанні протиправним та скасуванні податкового повідомлення-рішення № , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, оскільки господарська одиниця кафе-бар «Сакура» також є «Боулінг-Бар» та належить позивачу, останній зобов'язаний був придбати чотири тортові патенти.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з обґрунтованістю позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 5440 грн. 00 коп., виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 4 статті 17 зазначеного Закону у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій за рішенням відповідних органів державної податкової служби України до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз змісту цих норм дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення, а не зберігаючи цей чек у книзі обліку розрахункових операцій - триваюче.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», відповідний орган державної податкової служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку та/або його не зберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Судами встановлено, що рішенням Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 08.08.2014 № до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за невиконання щоденного друку фіскальних звітних чеків застосовано штрафну санкцію в розмірі 5780 грн. 00 коп., тобто санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожен не роздрукований фіскальний звітний чек.

Натомість, за відповідне порушення до позивача має бути застосовано одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 340 грн. 00 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду попередньої інстанцій про неправомірність рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 08.08.2014 № в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій за нероздрукування фіскальних звітних чеків (Z-звітів) на суму 5440 грн. 00 коп. є вірними.

Аналогічна позиція вже була висловлена Верховним Судом України (№ 21-89а13 від 16.04.2013, № 21-155а13 від 04.06.2013, №21-442а13 від 17.12.2013).

В той же час, нарахована названим податковим повідомленням-рішенням сума штрафу включає санкцію у розмірі 1 грн. за непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій.

Однак, поза увагою судів попередніх інстанцій залишена необхідність надання оцінки даному порушенню, відповідно не надано належну правову оцінку законності прийняття податкового повідомлення-рішення в цій частині.

Зважаючи на викладене, колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись або спростувати, як висновки податкового органу стосовно суті порушення, так і перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки дослідження та відсутність належної оцінки доказів та обставин справи, виключає можливість перевірки касаційним судом правильності судових актів в цій частині.

Водночас, Вищий адміністративний суд України вважає висновки судів попередніх інстанцій про незаконність податкового повідомлення-рішення № такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд вживає передбачені законом заходи для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскаржувані рішення судів вказаним вимогам не відповідають.

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № стали результати перевірки, якою встановлено, що в приміщенні кафе-бару «Сакура» здійснюється діяльність у сфері розваг за готівковий розрахунок, а саме: використовується 4 ігрові доріжки боулінга по ціні 75,00 грн. за одну годину гри на одній доріжці без придбання торгових патентів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що проведена фактична перевірка господарської одиниці кафе-бару «Сакура», який також є «Боулінг-Бар» та належить позивачу, що, зокрема, підтверджується копією рахунку №30 від 17.07.2014, до якого, окрім кави, морозива та десерту, включено гру в боулінг.

Колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що судами не вжито належних заходів щодо офіційного з'ясування обставин справи та не дотримано правил оцінки доказів згідно з вимогами статті 86 КАС України.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність висновку податкового органу, в ході розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанцій, наголошував на тому, що при проведені перевірки контролюючим органом не враховано той факт, що за адресою смт. Іванків, вул. Поліська, 51 проводить діяльність не тільки позивач - ОСОБА_1, а й інша фізична особа-підприємець - ОСОБА_2, якому саме і належить обладнання для боулінгу.

Суди попередніх інстанцій вказаним доводам правової оцінки взагалі не надали, не встановили чи відповідають вони дійсності, не з'ясували, яку господарську діяльність здійснює кожен з суб'єктів підприємництва у господарській одиниці кафе-бар «Сакура», який також є «Боулінг-Бар», у сфері розваг та діяльності закладів харчування, в тому числі торгівлі тютюном, напоями, продуктами харчування тощо.

Оскільки, провадження підприємницької діяльності декількома суб'єктами підприємництва у одній господарській одиниці, в даному випадку кафе-бар «Сакура», зумовлює обов'язок здійснювати розрахунки кожним з них лише за своїми грошовими зобов'язаннями, які виникають виключно в їх господарських відносинах, відповідно оприбутковувати готівку в касі кожен окремо. Відтак, підлягають дослідженню обставини, в якій спосіб проводяться позивачем та ОСОБА_2 готівкові розрахунки, в який з законодавчо дозволених способів розрахунків ними оприбутковуються кошти за здійснювану кожним з них діяльність у господарській одиниці кафе-бар «Сакура», який також є «Боулінг-Бар».

Повнота з'ясування обставин у даній справі, також вимагає встановити ким був виписаний рахунок на суму 74 грн. та від імені якого з суб'єктів господарювання, а також потребує юридичної оцінки цей рахунок в контексті того, чи є він за своєю правовою природою розрахунковим документом.

А відтак для розв'язання даного спору адміністративному суду слід було використати усі необхідні процесуальні засоби для вичерпного дослідження обставин, в тому числі викликати у судове засідання та допитати як свідків ОСОБА_2, адміністратора, офіціанта.

А також оцінити, з дотриманням та врахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, наявну в матеріалах справи постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23.10.2014 у справі №810/4417/14.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі на підставі належних та допустимих доказів та дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Касаційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області задовольнити частково.

3. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2015 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

4. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.П.Зайцев