Справа № 2-а-125/10/1509
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р.м. ОдесаСправа № 2-а-125/10/1509

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Погорєлов І.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, у урахуванням уточнень, просив визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області при нарахуванні та виплаті пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в частині застосування в період з 01.01.2000 року по 31.12.2007 року постанов Кабінету Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та №01 від 03.01.2002 року, та в частині застосування в період з 01.01.2008 року ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 року, зобов'язати Управління провести перерахунок пенсії як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 01.01.2000 року по 31.12.2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим, зобов'язати Управління при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та сплачувати як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії пенсію по інвалідності, яка не може бути нижчою восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом другої групи. Відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на державну пенсію в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Проте при розрахунку пенсії відповідач не дотримується вимог вказаних законодавчих актів, чим порушує його право на належне пенсійне забезпечення.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року позовні вимоги задоволено частково. Суд визнав незаконними дії Управління при нарахуванні та виплаті ОСОБА_2, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01 липня 2002 року до 31 грудня 2007 року в частині застосування постанов Кабінету Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та №01 від 03.01.2002 року, та в частині застосування в період з 01 січня 2008 року статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону №107-V1 від 28.12.2007 року. Зобов'язав Управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_2, як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, за період з 01 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законами України на відповідний рік, та починаючи з 01 січня 2006 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком з наступними її змінами згідно законів України, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим. Зобов'язав Управління при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється виключно законами України, та сплачувати ОСОБА_2, як інваліду 2-ої групи та постраждалого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, пенсію по інвалідності у розмірі, не нижчою восьми мінімальних пенсій за віком, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи і інваліду 2-ої групи видано відповідне посвідчення на пільги, передбачені законодавством України для інвалідів та ветеранів війни.

Як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Одеською обласною державною адміністрацією позивачу надано статус постраждалого унаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії та видано відповідне посвідчення.

Призначення, облік та виплату пенсії позивачу здійснювались Управлінням праці та соціального захисту населення, а з 01.07.2002 року згідно постанови КМУ від 11.04.2002 року №497 ці функції були передані органам Пенсійного фонду України, а саме - Управлінню Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області, на підставі чого з 01.07.2002 року позивач отримує пенсію по інвалідності та знаходиться на пенсійному обліку у вказаному Управлінні.

Як вбачається з матеріалів справи справа розглядалась неодноразово.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування та виплата позивачу пенсії проводились з порушенням норм законодавства, нараховані позивачу суми соціальних виплат не відповідали розміру, встановленому нормами законодавства, тому вимоги позивача про приведення цих виплат у відповідність до вимог Закону є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок призначення пенсій інвалідам і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України від 28.02.1991 року № 796-XII інвалідам 2-ої групи, яким надано статус постраждалого унаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії, призначається пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте у будь-якому випадку розмір пенсії повинен бути не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно із ст. 49 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII пенсія особам, віднесеним до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-й категорії, встановлюється у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України від 28.02.1991 року №796-XII додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю для інвалідів 2-ї групи учасників ліквідації 1-й категорії встановлюється у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як вірно встановив суд першої інстанції, до 01 жовтня 2003 року пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, позивачу розраховувались, виходячи з розміру 16 грн. 62 коп., встановленого постановами Кабінету Міністрів України № 342 від 19 березня 1996 року та № 831 від 26 липня 1996 року, а з 01 жовтня 2003 року - в розмірі 19 грн. 91 коп. згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03 січня 2003 року.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст.ст. 17, 19 зазначеного Закону України мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком постановами Кабінету Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

Частиною 3 ст. 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Із врахуванням наведеної конституційної норми, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком, виходячи з якого, в період з 2000 року по 2005 рік, позивачу має нараховуватись пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2-ї групи учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний рік.

Аналогічне положення щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими діючими законодавчими актами розмір мінімальної пенсії за віком не встановлюється.

Із врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо не взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як інваліду 2-ї групи учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії.

Таким чином, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що при визначенні розміру пенсії позивача підлягають застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції України, ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 17, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закони України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в період з 2000 по 2005 роки, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача на отримання пенсійного забезпечення.

Також, як вірно встановив суд першої інстанції, з 01.01.2008 року Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був змінений Законом України №107-VI від 28.12.2007 року.

Згідно нової редакції ст. 50 вказаного Закону, додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю для інвалідів 2-ї групи учасників ліквідації наслідків аварії 1-ї категорії встановлено в розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становитиме 94 грн. (20% від 470 грн.), згідно нової редакції ст. 54 вказаного Закону, пенсію інвалідам 2-ї групи учасникам ліквідації наслідків аварії 1-ї категорії встановлено у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становитиме 940 грн. (200% від 470 грн.).

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року зміну тексту статей 50, 54 в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007 року визнано неконституційною і за таких обставин, з 01.01. 2008 року та по теперішній час, є діючими та підлягаючими виконанню норми статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, що діяла за станом на 31 грудня 2007 року.

Отже, з 01.01. 2008 року розрахунок пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, позивачу повинен був здійснюватись відповідно до редакції статей 50, 54 Закону України «Про статує і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла за станом на 31.12.2007 року, тому призначена позивачу пенсія по інвалідності повинна сплачуватись в розмірі не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, - в розмірі 75 процентів від мінімальної пенсії за віком.

Оскільки розмір пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю позивача визначається законом, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка, в період з 01.01.2000 року по 12.01.2005 року, згідно Конституції і Законів України, дорівнювала розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, позивачеві повинен був проводитись виходячи з нового розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконними дій Управління при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю із застосуванням постанов Кабінету Міністрів України №831 від 26.07.1996 року та №01 від 03.01.2002 року, Закону України №107-VI від 28.12.2007 року, положення якого рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційними.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про поновлення порушених прав позивача шляхом зобов'язання Управління провести відповідний перерахунок пенсії з урахуванням його права на пенсію по інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком та на додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим, зобов'язання Управління при розрахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, керуватися розміром мінімальної пенсії за віком, що встановлюється законами України.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми процесуального права при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, правильно враховано відсутність вимоги Управління під час розгляду справи про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, отже відсутність підстав застосування наслідків, передбачених ст. 100 КАС України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів, з урахуванням всіх обставин справи, вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин, що виникли за цим спором, норми ст. 2 КАС України, яка ставить перед адміністративним судом завдання здійснити захист прав, та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, а отже, встановивши порушення цих прав та інтересів, суд має вжити необхідних заходів для їх поновлення шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 10 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1