Справа № 805/588/15-а
Суддя: Коротких О.А.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

Суддя-доповідачКоротких О.А.,
суддів:Кривенка В.В., Терлецького О.О., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 жовтня 2015 року у справі за його позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС), Головного управління МВС в Донецькій області (далі - ГУ МВС), Дзержинського міського відділу ГУ МВС, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

в с т а н о в и л а:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 7 жовтня 2015 року постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2015 року про відмову у задоволенні позову, залишив без змін.

Не погодившись із такою ухвалою Вищого адміністративного суду України, позивач подав заяву про її перегляд Верховним Судом України, посилаючись на наявність підстави, установленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме неоднакове застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах один і тих самих норм матеріального права що, на думку заявника, підтверджується рішеннями касаційного суду від 24 липня, 13 листопада 2012 року, 18 грудня 2014 року, 3 лютого, 23 квітня, 17, 29 вересня 2015 року (К/999/23859/11, К/9991/8012/12, К/9991/72475/12, К/800/46213/13,К/800/46605/13, К/800/35865/13, К/800/2956/15, К/80033622/13 відповідно).

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, Вищий адміністративний суд України, погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову виходив із того, що оскільки позивач 8 липня 2014 року надав розписку, згідно якої, він зобов'язується не виконувати наказів державної влади України, тобто встановлено факт добровільного волевиявлення позивача на порушення складеної ним Присяги працівника органів внутрішніх справ України (далі - ОВС), то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом із тим у рішеннях суду касаційної інстанції, на які посилається заявник, обґрунтовуючи наявність інакшого правозастосування, вбачається, зокрема, що Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 24 липня 2012 року, погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення позову, виходив із того, що відповідач при винесенні наказів про звільнення позивача діяв незаконно, оскільки кримінальна справа, щодо позивача була порушена 23 грудня 2009 року, а службове розслідування по даному факту почало проводиться лише у березні 2010 року. В ухвалі від 13 листопада 2012 року суд касаційної інстанції погодившись з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходив із того, що звільнення позивача зі служби здійснено відповідачем з порушенням чинного законодавства та не у спосіб передбачений законом, оскільки порушено порядок та процедуру проведення службового розслідування, зокрема й щодо необхідності встановлення події порушення та наявності вини працівника ОВС у скоєнні порушення, можливості позивача, як особи щодо якої проводять службове розслідування, надати будь-які пояснення та докази щодо обставин розслідування. В ухвалі від 18 грудня 2014 року суд касаційної інстанції погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, виходив із того, що враховуючи наявність порушень вимог Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» при проведенні службової перевірки, відсутність необхідних доказів, зібраних у встановленому законом порядку, які б підтверджували допущені позивачем порушення, його характеризуючи дані, послужний список за період служби, а також відсутність у нього порушень дисципліни, то ці суди дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. В ухвалі від 3 лютого 2015 року суд касаційної інстанції погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції про задоволення позову, виходив із того, що цей суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем передчасно, без достатніх підстав застосовано до позивача крайній захід дисциплінарного впливу - звільнення з ОВС на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ

(далі - Положення) (за дискредитацію). В ухвалі від 23 квітня 2015 року суд касаційної інстанції погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, виходив із того, що ці суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачі не довели правомірність прийнятого рішення, щодо наявності підстав для звільнення позивача за пунктом 66 Положення, та не надали доказів скоєння позивачем проступку, який виразився у підриві довіри та авторитету ОВС навмисними діями, що не сумісно із подальшим проходженням служби в ОВС. В ухвалі від 17 вересня 2015 року Вищий адміністративний суд України скасувавши рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову та ухваливши нове - про часткове задоволення позову виходив із того, що судами попередніх інстанцій не дано належної оцінки порушенням, що були допущені відповідачем при проведенні службового розслідування та при звільненні з ОВС, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача з наказом відповідача про призначення службового розслідування, що позбавило позивача права брати участь у службовому розслідуванні.

Крім того, позивач також посилається на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2015 року, проте це рішення не може братися до уваги, оскільки у зазначеній справі касаційний суд, скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, рішення касаційного суду, додані на обґрунтування заяви, ухвалені цим судом за інших фактичних обставин справ, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Ураховуючи наведене та керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС в Донецькій області, Дзержинського міського відділу ГУ МВС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 7 жовтня 2015 року.

Суддя-доповідач О.А. Коротких
Судді: В.В. Кривенко
О.О. Терлецький