Справа № 804/14757/15
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2015 рокусправа № 804/14757/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чабаненко С.В.

суддів: Іванова С.М. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерство внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з ліквідації - т.в.о. начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці №80 о/с від 20.08.2015 року в частині звільнення заступника начальника слідчого відділення лінійного відділу на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці, капітана міліції, ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати мене, ОСОБА_1, на посаду в органах внутрішніх справ, яка відповідає моїй кваліфікації та досвіду роботи;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2015 року по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 133 гривні 23 копійки;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на мою користь моральну шкоду у розмірі 3000 гривень.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з ліквідації - т.в.о. начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від 20.08.2015 року в частині звільнення заступника начальника слідчого відділення лінійного відділу на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці, капітана міліції, ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду в органах внутрішніх справ.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 вересня по 05 листопада 2015 року у розмірі 8793,18 грн.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерством внутрішніх справ України подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувану постанову, та винести нову, якою відмовити в задоволені позову.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не прибули про причини неприбуття не повідомили.

З урахуванням наявних в справі доказів, виходячи з приписів ч. 4 ст. 196 КАС України, нез'явлення в судове засідання представників сторін апеляційної скарги не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України з 21.05.2007 року по 31.08.2015 року на різних посадах.

З 01.07.2013 року позивач у званні капітана міліції перебувала на посаді заступника начальника слідчого відділення лінійного відділу на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці.

Відповідно до наказу Голови комісії з ліквідації - т.в.о. начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці №71 о/с від 31.07.2015 року позивачу була надана оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами терміном з 20 липня до 23 листопада 2015 року.

Згідно наказу Голови комісії з ліквідації - т.в.о. начальника Управління МВС України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від 20.08.2015 року позивач була звільнена у запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Вирішуючи спірні правовідносини та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1, було звільнено з органів внутрішніх справ з порушенням чинного законодавства внаслідок чого вона була позбавлена грошового забезпечення, що в свою чергу порушило її нормальний і звичайний розклад життя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України № 322-VIII від 10.12.1971 р. (далі КЗпП України) останній регулює трудові відносини всіх працівників.

Відповідно до ст.179 КЗпП України на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.

Тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Підпунктом "є" п. 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114), визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням відпустки. Крім того, п. 61 Положення № 114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 17 Положення №114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, на момент видання спірного наказу знаходилась у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до розділу IV Положення №144 зазначено умови призначення на посади, переміщення та просування по службі осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, у тому числі передбачена можливість переміщення цих осіб по службі при скороченні штатів, але значення терміну "скорочення штатів" не розкрито, у зв'язку із чим при встановленні наявності такого скорочення і правомірності його проведення необхідно керуватися нормами трудового законодавства.

Підпунктом "г" п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Оскільки спеціальним нормативним актом не можуть бути звужені права працівника, порівняно із правами, передбаченими КЗпП України, в частині процедури звільнення працівника з підстав скорочення штату підлягають застосуванню норми КЗпП України.

Так, згідно статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З викладеного вбачається, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільняється, всі наявні вакансії, які відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров'я і які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що позивача було попереджено 29 червня 2015 року, тобто за два місяця, про наступне звільнення, але жодної пропозиції щодо подальшого працевлаштування від керівництва Управління МВС України на Придніпровській залізниці та МВС України не надходило, що підтверджується корінцем попередження (а.с. 45).

Відповідно до наказу МВС України №741 від 22.06.2015 року "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції" лінійний відділ на станції Мелітополь Управління МВС України на Придніпровській залізниці не ліквідовувався, а реорганізовувався, тобто скорочені штатні посади були додані до інших підрозділів внутрішніх справ та ці посади були запропоновані працівникам, які вивільняються. Проте, позивачці, не зважаючи на те, що на той час вона була вагітна та знаходилась у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, не було запропоновано іншу роботу, яка відповідає її кваліфікації.

Таким чином, колегія судів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було звільнено із органів внутрішніх справ із порушенням чинного законодавства, а тому протиправний наказ про звільнення має бути скасований. Окрім того, на МВС України, враховуючи ліквідацію Управління МВС України на Придніпровській залізниці, має бути покладено обов'язок працевлаштувати позивача в органах внутрішніх справ.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що 07 листопада 2015 року набув чинності Закон України "Про національну поліцію" прикінцевими та перехідними положеннями якого, зокрема передбачено, повне припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією, а тому вимога ОСОБА_1 щодо її поновлення на посаді в ОВС не може бути виконана жодним з відповідачів, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Це зобов'язання відповідачем не виконано, а отже, трудові гарантії позивачки були порушені.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.10.2012р. по справі № у справі № 21-267а12 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 27362825).

Доводи апелянта щодо стягнення з МВС України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу спростовуються наступним.

Відповідно до п. 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, враховуючи середньоденний заробіток позивача у розмірі 133,23 гривень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов'язання саме Міністерства внутрішніх справ України, як ініціатора ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 01 вересня по 05 листопада 2015 року у розмірі 8793,18 грн.

Доводи апелянта, зазначені в апеляційні скарзі, стосовно відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн., колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи те, що позивач у зв'язку зі звільненням з роботи зазнала моральних страждань, нормальний та звичайний розклад її життя був розладнаний внаслідок грубого порушення відповідачами трудового законодавства, колегія суддів вважає співрозмірним визначений розмір моральної шкоди, якій підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з МВС України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм матеріального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160,196,198,200,205,206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року по справі № 804/14757/15 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Чабаненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: А.В. Шлай