Справа № 815/6714/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6714/15
УХВАЛА

25 грудня 2015 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача адвоката ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача адвоката ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року відкрито провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, судом встановлено, що у прохальній частині позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області щодо не надання інформації на адвокатський запит адвоката ОСОБА_2 від 09.11.2015 вих. №050-4/15 направлений на виконання договору про надання правової допомоги від 01.09.2014 року в інтересах ОСОБА_1 та зобовязати відповідача надати інформацію, яка запитувалася в адвокатському запиті адвоката ОСОБА_2 від 09.11.2015 вих. №050-4/15 направленому на виконання договору про надання правової допомоги від 01.09.2014 року в інтересах ОСОБА_1.

Приписами ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб. Компетенція (юрисдикція) судів щодо розгляду таких справ визначається процесуальними законами.

Відповідно до ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Однак, при визначенні юрисдикції суду необхідно враховувати характер та предмет спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, а також суб'єктний склад сторін.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За змістом п.1 ч.1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Водночас, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч.2 ст.4 КАС України).

Відповідно до п.2 ч.3 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Розглянувши матеріали адміністративної справи судом встановлено, що позивач фактично оскаржує бездіяльність прокуратури Одеської області щодо не надання інформації на адвокатський запит в рамках кримінального провадження №000585.

Суд звертає увагу на те, що згідно ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями ч.1 ст.303 КПК України визначено чіткий перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, оскарження яких можливе на досудовому розслідуванні.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Отже, із змісту наведеного суд робить висновок, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач у своєму позові оскаржує бездіяльність прокуратури Одеської області щодо не надання інформації на адвокатський запит в рамках кримінального провадження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що органи досудового розслідування та прокуратури під час здійснення слідчих та інших процесуальних дій в межах кримінального провадження, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції з метою виконання завдань покладених процесуальним законом - Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відтак, враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування врегульований параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 року визначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не можуть бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Таким чином, спірні відносини, які виникли між ОСОБА_1 та прокуратурою Одеської області з приводу отримання інформації в рамках кримінального провадження не пов'язані із здійсненням владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень.

Так, відповідач у межах спірних правовідносин здійснює особливі процесуальні повноваження у кримінальному провадженні, а не владні управлінські функції, що виключає можливість розгляду справи у межах адміністративного судочинства. У зв'язку з цим необхідно зазначити, що оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування і прокуратури до суду може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки діяльність суб'єктів кримінально - процесуальних правовідносин, має свої особливості, та не належить до сфери управлінської діяльності і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних субєктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності субєктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності субєктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

До такого ж висновку дійшов ВСУ (Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України) в постанові від 16 вересня 2015 року № 21-1666а15.

Згідно вимог ст. 157 КАС України суддя закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що провадження у справі за дміністративним адміністративний позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача адвоката ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії підлягає закриттю, у звязку з тим, що зазначені правовідносини не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним закрити провадження у справі № 815/6714/15.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 157, 160, 167, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача адвоката ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії-закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Розяснити позивачеві, що вказані в його позові вимоги належить розглядати у порядку кримінального судочинства.

Суддя О.М. Тарасишина

.