Справа № 22-а-3515/11
Суддя: Подорога В. М.
Дата ухвалення: 2011-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22а-3515/2011 Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 10.3.1 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2011 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого: Подороги В.М.

суддів : Бородійчука В.Г., Демченка В.А.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2009 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення невиплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів, -

встановила:

29 жовтня 2009 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаними позовними вимогами. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона належать до соціальної категорії діти війни і відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком. Оскільки такої доплати відповідач не проводив, тому змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав та просила визнати бездіяльність відповідача неправомірною, зобовязати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за 2006 - 2008 роки у розмірі 4471 грн. 20 коп.. В судовому засіданні представник позивачки збільшив позовні вимоги і просив здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату за період з 2006 року і довічно.

Постановою Драбівського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2009 року позов задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області щодо відмови зробити нарахування позивачці ОСОБА_3 щомісячної соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з жовтня 2008 року і довічно неправомірними.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області здійснити ОСОБА_3 нарахування та доплату щомісячної соціальної допомоги, як дитині війни, передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», як різниці між 30 відсотками мінімальної пенсії за віком та фактично сплаченим розміром щомісячної соціальної державної допомоги за період з жовтня 2008 року і довічно.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області просить скасувати постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2009 року як незаконну та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю .

Поскільки від усіх осіб, які беруть участь у справі, відсутні клопотання про розгляд справи за їх участю, тому колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла і висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з слідуючих підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Статтею 6 Закону України N 2195-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Законом України від 19 січня 2006 року N 3367-IV "Про внесення змін до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" пункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6-у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Кабінетом Міністрів України протягом 2006 року рішення на виконання вимог статті 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не приймалися.

Оскільки встановлені законодавством умови підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни у 2006 році не настали, суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за 2006 рік.

Законом України від 19 грудня 2006 року N 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік", зокрема пунктом 12 статті 71, було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та статтею 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-VІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" таке підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів". Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону N 2195-ІV і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд звернув увагу на заперечення відповідача, що згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Він, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 100 КАС України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

На застосування цієї вимогу закону наполягав відповідач в суді першої інстанції (протокол с/з а.с. 15).

На ряду з викладеним судова колегія вважає, що не підлягають до задоволення вимоги про здійснення виплати в подальшому у розмірах передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 2 КАС України, в порядку якого заявлявся позов та розглядався спір, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним бути існуючі рішення, вчинені

Отже закон визначає, що предметом спору можуть бути існуючі рішення, вчинені дії чи бездіяльність, а не ті які, за певних обставин можуть бути вчинені в майбутньому, відновленню підлягає вже порушене право, а не те яке може бути порушене в майбутньому. Таким чином, якщо право позивача буде порушено, чи з боку відповідача матиме місце бездіяльність і відмова у здійсненні виплат, вони матимуть право на відповідне звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Частиною 2 ст. 11 даного Кодексу, яка регламентує змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі та якою керувався суд, виходячи за межі позовних вимог, визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Викладене свідчить про те, що суд повинен вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), суд не може ініціювати провадження, бо це суперечило б засадам здійснення правосуддя.

Суд зобовязаний вийти за межі вимог у випадку, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів.

Позивачкою був вибраний спосіб захисту порушеного права та строк на протязі якого він вважав, що підлягає захисту його порушене право.

Проте суд, частково захистивши порушене право позивачки, у спосіб про який вона просила, необґрунтовано вважав, що воно підлягає захисту і в подальшому в той же спосіб, однак без визначення строку та інших підстав, які повинні враховуватись при вирішенні спору, однак колегія суддів дійшла висновку, що потрібно відмовити позивачці в задоволенні його позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснювати подальшу виплату у розмірах визначених законом та виключити з резолютивної частини вказівку про зобовязання управління Пенсійного фонду України Драбівського району Черкаської області здійснювати виплату довічно у розмірах, встановлених ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Також, при визначенні дати перерахування суд в мотивувальній та резолютивній частинах не зазначив конкретної дати з якої потрібно задовольнити позовні вимоги, а зазначив лише жовтень 2008 року.

Оскільки, позивачка звернулася до суду 29 жовтня 2009 року та просила зобов'язати відповідача здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та забезпечити її виплату з 2006 і довічно, а тому її позовні вимоги підлягали до задоволення лише за період з 29 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року, в межах річного строку звернення до суду та в межах заявлених вимог.

За наведених обставин колегія вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає до часткової зміни про визнання протиправними дій та зобовязання відповідача провести нарахування недоплаченої соціальної щомісячної допомоги за період з 29 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року, в іншій частині постанова обґрунтована наявними у справі доказами, ґрунтується на вимогах закону і підстав для її зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205,207 КАС України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області на постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2009 року задовольнити частково.

Постанову Драбівського районного суду Черкаської області від 15 грудня 2009 року змінити.

Визнати протиправною відмову в нарахуванні та зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 29 жовтня 2008 року по 31 грудня 2008 року згідно ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням сплачених сум.

Виключити з резолютивної частини постанови вказівку про визнання дій неправомірними та зобовязання Пенсійного фонду України в Драбівському районі Черкаської області здійснювати виплату довічно ОСОБА_3 у розмірі, передбаченому Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: