Справа № 805/4999/15-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 р. Справа № 805/4999/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді - Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення невиплаченої заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 4079,77 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки в сумі 20526,57 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення невиплаченої заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 4079,77 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки в сумі 20526,57 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що з 01.03.2004 по 14.11.2014 ОСОБА_1 працювала на різних посадах в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінського районі м. Горлівки Донецької області. За жовтень 2014 року позивачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області заробітну плату не виплатив. Наказом відповідача № 63-ОС від 14.11.2014 позивача звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх належних сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення зазначених вимог відповідачем невиплачена заробітна плата за жовтень 2014 року й при звільненні. У відповідності до ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З цих підстав позивач просила задовольнити позов.

Позивач до суду не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача до суду не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Від представника третьої особи надійшли письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку є безпідставними з причини відсутності відповідних доказів. Крім того, відповідно до постанови КМУ від 07.11.2014 №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» управління Фонду здійснило перереєстрацію на територію, яка контролюється українською владою за адресою: м. Артемівськ, вул. Артема, 35. Однак посадові особи управління були звільненні, після звільнення жодних документів, печаток, іншої документації на підконтрольну територію передано не було. Стосовно затримки виплати заробітної плати зазначає, що вина відповідача повністю відсутня з причини наявності обставин непереборної сили та низки нормативно-правових актів (у розумінні частини 1 статті 617 ЦК України), що спричинили неможливість розрахунків із заробітної плати у передбачений законом спосіб і термін. Постановою Правління Національного банку України «Про призупинення здійснення фінансових операцій» від 06.08.2014 № 466 призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій на території, яка не контролюється українською владою, зокрема і у місті Горлівка, де весь час перебувала позивач. Призупинення фінансових операцій само по собі доводить відсутність вини відповідача щодо невиплати заявленої позивачем до стягнення заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до Тимчасового Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, яким визначено деякі умови такого фінансування, у тому числі і в частині заробітної плати бюджетних установ, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обовязки.

На теперішній час діяльність означеного управління не відновлена в повному обсязі з причини відсутності організаційних та технічних умов необхідних для його функціонування, а також відсутності його керівного складу.

Погашення сум заборгованості по заробітній платі в даному випадку передбачено Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.03.2015 № 85-VIII. На час розгляду справи відповідно до приписів цього Закону порядок погашення означеної заборгованості не визначено. З вказаних підстав представник просила відмовити у задоволенні позовних вимог та розглянути справу в порядку письмового провадження .

У відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження та фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, суд встановив наступне.

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії ВВ № 059079, виданого Калінінським РВ УМВС України в м. Горлівці 04.11.1997, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради від 18.11.2014 № 7423/000658 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1,.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 ОСОБА_4 АА №104993, 01.03.2004 прийнята на посаду спеціаліста І категорії відділу пенсійного забезпечення на період відпустки ОСОБА_5 по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, як така, що пройшла конкурс на підставі наказу № 11-о від 01.03.2004. Цією датою прийняла присягу державного службовця. 02.08.2004 переведена постійно на посаду спеціаліста І категорії відділу пенсійного забезпечення на підставі наказу № 34-о від 02.08.2004. 24.10.2005 на підставі наказу № 78-О від 24.10.2005 призначена на посаду головного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення, як така, що успішно пройшла стажування на цю посаду. 21.10.2011 призначена на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій на підставі наказу № 56-О від 21.10.2011.

Наказом ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області від 14.11.2014 № 63-ОС «Про звільнення ОСОБА_1О.» звільнено ОСОБА_1 головного спеціаліста відділу з призначення пенсій, з займаної посади 14.11.2014 за власним бажанням у звязку з переїздом на нове місце проживання згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1, заробітна плата за жовтень 2014 року ОСОБА_1 склала 4079,77 грн.

Як вбачається з довідки ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки про середню заробітну плату від 04.11.2014 № 9763/03, заробітна плата ОСОБА_1 складала: у травні 2014 року 6685,66 грн., у червні 2014 року 3122,23 грн., у липні 2014 року 2425,70 грн., у серпні 2014 року 976,93 грн., у вересні 2014 року 0 грн., у жовтні 2014 року 4079,77 грн.

Станом на час розгляду справи сума заборгованості по заробітній платі за жовтень 2014 року позивачу ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області не перерахована.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII встановлено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Відповідно до абзацу першого п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 3 вказаного Тимчасового порядку визначено, що заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Відповідно до п. 4 Тимчасового порядку заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обовязки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Відповідно до наказів ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.11.2014 № 178 «Про внесення змін до наказу від 13.11.2014 № 178», від 18.05.2015 № 66 «Про внесення змін та доповнень до наказу від 13.11.2014 № 178» внесені зміни та доповнення до Плану переміщення територіальних управлінь, затвердженого наказом головного управління від 13.11.2014 № 178 «Про заходи щодо забезпечення реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595».

Згідно з цим Планом, ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м.Горлівки тимчасово розміщено на базі ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Артемівську та Артемівському районі (84500, м. Артемівськ, вул. Артема, 35).

Як вбачається із заперечень представника ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на теперішній час діяльність означеного управління не відновлена в повному обсязі з причини відсутності організаційних та технічних умов необхідних для його функціонування, а також відсутності його керівного складу.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки на теперішній час не функціоную.

Статтею 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VIII встановлено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Таким чином, законодавець встановив термін погашення заборгованість із виплати заробітної плати, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, а також які тимчасово переселені.

На момент розгляду даної справи Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року № 85-VIII або окремі його положення такими, що не відповідають Конституції України не визнавалися.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що вирішення питання щодо погашення заборгованості із виплати заробітної плати та виплати середнього заробітку за весь час затримки, є передчасним, оскільки за приписами ст. 1 Закону України № 85-VIII від 13 січня 2015 року відповідні заходи повинні бути вжиті у термін передбачений Законом України №85-VIII та не потребують прийняття відповідного судового рішення щодо зобовязання нарахувати та виплатити або стягнення заробітної плати.

Щодо обґрунтування моральної шкоди позивач вказує на те, що несвоєчасна виплата заборгованості по заробітній платі заподіяла позивачу величезні моральні страждання весь цей час позивач та її сімя позбавлені нормального існування, однак жодного доказу на підтвердження вказаним обставинам позивачем не надано, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення невиплаченої заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 4079,77 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки в сумі 20526,57 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 112, 136, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення невиплаченої заробітної плати за жовтень 2014 року в сумі 4079,77 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки в сумі 20526,57 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Дмитрієв В.С.