Справа № 815/5897/15
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/5897/15

Справа № 815/5897/15

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року 09 год. 40 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за позовом ТОВ «ДІОНІС 2010» до Державної реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування реєстраційного запису, визнання протиправним та скасування рішення,–

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ТОВ «ДІОНІС 2010» до Державної реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області про визнання протиправним та скасування реєстраційного запису, визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі.

09.11.2015 року позивач надав до суду уточнення до позовних вимог (а.с. 40-43), згідно яких просив суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість №1283 від 07.09.2015 року, прийняте Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС України.

Представники відповідачів у судове засідання 15.12.2015 року не з’явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, надали до суду заперечення проти позовної заяви, згідно яких зазначили, що діяли у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах компетенції, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищезазначене, на підставі ч.6 ст. 128 КАС України суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог ТОВ «ДІОНІС 2010» необхідно відмовити повністю з наступних підстав.

Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, врегульовано Законом України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців” від 15 травня 2003року №755-IV (зі змінами та доповненнями), відповідно до ч.1 ст.19 якого у разі якщо зміна відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, не пов'язана із змінами, що вносяться до установчих документів юридичної особи, або не підлягає державній реєстрації, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), подає (надсилає поштовим відправленням з описом вкладення) державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи юридичної особи заповнену реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі. Якщо зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, вносяться у зв'язку із зміною місцезнаходження та/або найменування юридичної особи, утвореної на підставі модельного статуту, крім документів, передбачених частиною першою цієї статті, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), додатково подає примірник оригіналу або нотаріально засвідчену копію рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про внесення таких змін.

Відповідно до п. 11, 12 ст. 19 Закону України «Про державну реєстацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» №755, юридична особа забов’язана подавати (надсилати) щороку протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації, починаючи з наступного року, державному реєстратору для підтвердження відомостей про юридичну особу реєстраційну картку про підтвердження відомостей про юридичну особу. У разі ненадходження в установлений частиною одинадцятою цієї статті строк реєстрації картки про підтвердження відомостей про юридичну особу державний реєстратор забов’язаний надіслати рекомендованим листом протягом п’яти робочих днів з дати, встановленої для подання реєстраційної картки, юридичній особі повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору зазначеної реєстраційної картки.

Пункту 5.5 Положення передбачено, що контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, діє у межах повноважень, наданих Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб*шдприємців» № 755-IV від 15.05.2003, Конституцією України та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців (далі - ЄДР) ТОВ «Діоніс 2010» зареєстрована як юридична особа 21.05.2010 року (а.с. 8).

На виконання вимог ч. 12 ст. 19 Закону 22.06.2015 державним реєстратором було надіслано ТОВ «Діоніс 2010» поштовим відправленням повідомлення щодо необхідності подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу (а.с. 85).

04.09.2015 повідомлення про необхідність підтвердження відомостей про юридичну особу повернуто державному реєстратору як таке, що не вручено адресату (а.с. 84).

Абзацем 2 ч. 14 ст. 19 Закону встановлено, що у разі, якщо державному реєстратору повернуто поштове відправлення, державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням. Тож, 04.09.2015 державним рестратором внесено відомості про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням.

Згідно до абз. "ж" п. 184.1 ст. 184 Податкового кодексу України Реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців наявний запис про відсутність юридичної особи або фізичної особи за її місцезнаходженням (місцем проживання) або запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до ЄДР, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін (частина 1 статті 18 Закону від 15.05.2003 №755- IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців»).

Згідно з пунктом 68.1 статті 68 розділу II Кодексу орган державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації такої особи, державної реєстрації припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, внесення будь-яких інших записів до ЄДР повинен передати відповідному органу державної податкової служби повідомлення та відомості з реєстраційної картки про вчинення реєстраційних дій, передбачених Законом.

Суд також зазначає, що позивачем було направлено відповідні документи на підтвердження відомостей про юридичну особу 17.09.2015 року, тобто після терміну встановленого Законом - протягом місяця, що настає за датою державної реєстрації (а.с. 86-88).

Усі доводи позивача та його представника суд вважає безпідставними та необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності суб’єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником позивача, не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію відповідачів, та останніми доведено суду обставини, на яких ґрунтуються прийнятті оскаржувані рішення, відтак, позовні вимоги ТОВ «ДІОНІС 2010» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина