Справа № 816/4524/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2015 рокум. ПолтаваСправа №816/4524/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петрукович Ю.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1Я.) звернувся до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 липня 2015 року №1/11001, №1/11000, рішення про застосування штрафних санкцій від 15 липня 2015 року №1/11002 та вимоги від 15 червня 2015 року №ф-/843.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність оспорюваних рішень, що прийняті з урахуванням висновків актів перевірок від 15 червня 2015 року №731/16-03-17-01-08/НОМЕР_1 та від 10 липня 2015 року №836/16-03-17-01-08/НОМЕР_1, якими встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог пункту 177.4 статті 177, пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України та частини другої статті 7, частини одинадцятої статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Зазначав, що правомірність формування ним витрат та податкового кредиту підтверджено належним чином оформленими документами податкового та бухгалтерського обліку.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на правомірність та обґрунтованість спірних рішень. При цьому посилався на обставини, встановлені документальним плановою та позаплановою виїзними перевірками ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях Кременчуцької ОДПІ.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець /а.с. 190/.

Позивач перебуває на обліку платників податків у Кременчуцькій ОДПІ з 19 червня 2002 року, а з 09 липня 2002 року зареєстрований платником податку на додану вартість /а.с. 39/.

Видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД-2010 є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (47.11), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) /а.с. 41/.

У період з 18 травня 2015 року по 08 червня 2015 року фахівцем Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 15 червня 2015 року №731/16-03-17-01-08/НОМЕР_1, в якому вказано на порушення платником податків, окрім іншого, вимог:

- пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження сплати податку на доходи фізичних осіб загалом в розмірі 34 267,86 грн;

- пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження зобов'язання зі сплати податку на додану вартість загалом в розмірі 55 114,00 грн;

- частини другої статті 7, частини одинадцятої статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску загалом в розмірі 80 821,91 грн /а.с. 10-36/.

На даний акт перевірки платником податків подано до контролюючого органу заперечення, розглянувши які останнім прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки підтверджено висновки документальної планової перевірки позивача, про що Кременчуцькою ОДПІ складено акт від 10 липня 2015 року №836/16-03-17-01-08/ /а.с. 38-64/.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки відповідачем 15 липня 2015 року сформовано податкові повідомлення-рішення №/11001 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 42 834,83 грн, №/11000 про збільшення платнику суми грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість загалом у розмірі 82 671,00 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №/11002, на підставі якого до ФОП ОСОБА_1ЯІ. застосовано штрафні санкції у розмірі 6140,12 грн /а.с. 65-66, 68/.

Крім того, на підставі висновків акта перевірки від 15 червня 2015 року №731/16-03-17-01-08/НОМЕР_1 щодо заниження позивачем зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску загалом в розмірі 80 821,91 грн Кременчуцькою ОДПІ того ж дня сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-/893 /а.с. 67/.

За наслідками звернення позивача у порядку адміністративного оскарження до Головного управління ДФС у Полтавській області та ДФС України рішеннями контролюючих органів його скарги залишено без задоволення, а вищеперелічені рішення Кременчуцької ОДПІ без змін /а.с. 153-189/.

Не погодившись із зазначеними рішеннями Кременчуцької ОДПІ, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним рішенням субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності таких рішень, що визначені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дані рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту актів перевірок та пояснень представника відповідача суд встановив, що стверджуючи про заниження позивачем зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість контролюючий орган спирається на такі обставини.

У ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2013-2014 років отримував доходи від ТОВ "Баядера логістик", ПП "Парадігм ОСОБА_4", ПрАТ "Філіп Морріс Україна", АТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ТОВ "КВК" за надання послуг з постійного забезпечення в наявності товару, надання маркетингових послуг, інформаційних послуг, послуг з просування товару, консультаційних послуг, послуг за розміщення на торгівельному обладнанні рекламних матеріалів, послуг з дослідження кон'юнктури ринку, послуг з передпродажної підготовки, послуг з забезпечення наявності продукції та інших подібних послуг. При цьому, на підставі досліджених в ході проведення перевірки документів, відповідач дійшов висновку, що позивачем фактично понесені витрати від реалізації товарів, однак відсутні будь-які витрати від надання зазначених послуг, на підставі чого відповідач дійшов висновку про завищення платником витрат за 2013 рік у розмірі 21 788,33 грн та за 2014 рік - 19 980,00 грн.

Крім того, ревізором встановлено, що протягом спірного періоду позивач надавав в оренду частину приміщення за адресами: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, 66 та м. Кременчук, вул. Красіна, 51/42 фізичним особам - підприємцям ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 До перевірки позивачем не надано розрахунок калькуляції собівартості оренди приміщень. За умовами наданих на перевірку договорів оренди, орендарі зобов'язані нести усі експлуатаційні витрати, пов'язані з орендою приміщень, самостійно. Разом з цим, позивачем протягом 2013-2014 років у податковій звітності враховано витрати з оплати електроенергії, фактично спожитої орендарями, що призвело до завищення витрат за 2013 рік у розмірі 98 004,70 грн та за 2014 рік у розмірі 83 549,10 грн. Так само, наведене порушення призвело до завищення позивачем податкового кредиту у 2013 році на 22 570,94 грн та за 2014 рік у розмірі 32 542,90 грн.

Внаслідок допущення зазначених вище порушень відповідачем також встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за 2013 рік у розмірі 41 982,28 грн та за 2014 рік у розмірі 38 839,63 грн.

Суд погоджується з наведеними доводами контролюючого органу, з огляду на такі обставини.

Згідно з пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За приписами пункту 177.2 зазначеної статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

А відповідно до пункту 177.4 згаданої статті (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Крім того, як визначено пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому відповідно до пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Виходячи з вищевикладеного, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійсненими і підтвердженими належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, операції, в межах яких платник податків придбає відповідні товари та послуги, мають бути об'єктом оподаткування відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Позивачем до матеріалів справи надано копії договорів про надання послуг, укладених із замовниками: ПрАТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ПАТ "Філіп Морріс Україна", ПП "Парадігм ОСОБА_4" /а.с. 82-94/, за умовами яких позивач зобов'язувався надавати замовникам послуги з постійного забезпечення наявності та асортименту продукції їх виробництва у пунктах продажу товарів ФОП ОСОБА_1

Відповідач не заперечує факт наявності у позивача податкових накладних.

Згідно з частиною третьою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи наведену норму, суд не досліджує обставини, що визнаються відповідачем.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правомірність врахування фінансового результату згаданих вище господарських операцій щодо надання послуг у витратах підприємницької діяльності позивач підтверджує залученими до матеріалів справи копіями актів наданих послуг /а.с. 95-114/.

Дослідивши в судовому засіданні копії вказаних документів, суд вважає за необхідне зазначити, що вони в своїй сукупності не можуть слугувати належними та допустимими доказами фактичного виконання позивачем зобовязань за вищезазначеними договорами та понесення у зв'язку з цим витрат, з огляду на таке.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Крім того, вказаною статтею первинний документ визначено як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, первинні документи, перш за все, мають розкривати зміст господарської операції, а сама господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас надані позивачем копії актів наданих послуг не містять конкретно визначених змісту та обсягу господарської операції, що не дає можливості повязати такі документи з конкретною господарською операцією.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вищенаведені акти наданих послуг складено з порушенням вимог часини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, а відтак, вони не являються первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України не приймаються судом в якості належних доказів у справі.

Жодних інших документів, що підтверджували б понесення підприємцем витрат у зв'язку з наданням послуг ПрАТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ПАТ "Філіп Морріс Україна", ПП "Парадігм ОСОБА_4" позивач до суду не надав.

Таким чином, враховуючи недоведеність фактичного вчинення на користь замовників спірних операцій з надання послуг, відсутність видимих розумних економічних та організаційно-адміністративних причин для укладання договорів про надання таких послуг, а також відсутність чинників, з якими закон повязує можливість формування позивачем витрат підприємницької діяльності, зокрема, - відсутність звязку витрат позивача за вказаними договорами з його господарською діяльністю, суд, керуючись внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на оцінці в сукупності всіх доказів по справі, на встановлених судом обставинах та вищенаведених положеннях законодавства, дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для формування витрат за вищезазначеними господарськими операціями.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2013-2014 роки загалом у розмірі 41 768,33 грн.

Окрім того, позивачем до матеріалів справи залучено копії договорів оренди, за змістом яких останній зобов'язувався передати в оренду фізичним особам - підприємцям ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 об'єкти нерухомого майна (окремі частини нежитлових приміщень) /а.с. 69-81/.

За змістом зазначених договорів у суму орендної плати враховано вартість всіх комунальних послуг, електроенергії, плати за землю, інших платежів за утримання помешкання.

Разом з цим, перевіркою встановлено та не спростовано позивачем, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2013-2014 року проводив оплату вартості використаної у переданих в оренду приміщенням електроенергії, за рахунок чого формував витрати та податковий кредит.

Доказів укладення додаткових угод до зазначених вище договорів оренди, якими було б по іншому урегульовано порядок оплати вартості використаної електроенергії, суду не надано.

Оскільки за умовами згаданих договорів оренди відповідні витрати входять до суми орендної плати, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач у спірний період безпідставно здійснював оплату вартості використаної електроенергії і формував за рахунок цього витрати та податковий кредит.

Відтак, суд погоджується з доводами контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на суму 181 553,80 грн та податкового кредиту з ПДВ у розмірі 55 114,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин та наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком Кременчуцької ОДПІ щодо порушення позивачем вимог пункту 177.4 статті 177, пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

А відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, спірними податковими повідомленнями-рішеннями правомірно збільшено суми грошових зобов'язань ФОП ОСОБА_1 зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом в розмірі 42 834,83 грн та з податку на додану вартість загалом в розмірі 82 671,00 грн.

Оскільки в ході розгляду справи судом підтверджено правомірність доводів контролюючого органу про заниження позивачем зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб та ПДВ за 2013-2014 роки, що у свою чергу, призвело до заниження платником зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 80 821,91 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 15 липня 2015 року №1/11002 та вимога від 15 червня 2015 року №ф-/843 ґрунтуються на приписах чинного законодавства та скасуванню не підлягають.

В силу положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з цим, частиною першою вказаної статті визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих ним рішень. Разом з цим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про порушення контролюючим органом приписів чинного законодавства та обґрунтованість позовних вимог.

А тому, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом судовий збір належить залишити у Державному бюджеті України.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова