Справа № 813/5776/15
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року № 813/5776/15

Львівський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.

секретар судового засідання Фуртак А.В., Бравчук Д.Є.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сокальської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення, рішень, вимоги про сплату боргу, -

встановив :

Львівським окружним адміністративним судом отримано позовну заяву, в якій позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2015 року Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на суму 11250 грн.;

- визнати протиправним і скасувати рішення № від 29.09.2015 року Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на суму 2171,45 грн.;

- визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.09.2015 року Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на суму 21714,49 грн.;

- визнати частково протиправним та скасувати рішення №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року Головного управління ДФС у Львівській області в частині «зобовязати Сокальську ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області сформувати і направити нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) та нове рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску з урахуванням вищенаведеного у відповідності до чинного законодавства».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив про те, що оскаржені податкове повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій було прийнято з істотними порушеннями процедури їх прийняття. Зокрема позивач ствердив, що його позбавили можливості взяти участь у розгляді письмових заперечень на акт перевірки, натомість контролюючий орган розглянув їх без нього. На думку позивача, це є грубим порушенням його прав та інтересів. Крім того, на думку позивача, податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2015 року Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, судячи з його змісту, стосується іншого платника ОСОБА_4. У звязку з цим позивач не погоджується з правомірністю виставлення йому податкового повідомлення-рішення про необхідність сплати боргу іншого платника. Також позивач зазначив про те, що при проведенні перевірки відповідач не надав належної оцінки поясненням позивача та безпідставно не врахував наданих первинних документів на підтвердження правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування. Свої зауваження на рішення за наслідками проведеної перевірки позивач висловив у письмовій скарзі, яким на думку позивача не було надано належної правової оцінки та прийнято неправомірні рішення, про скасування яких подано цей позов.

В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Крім того повідомили, що надали достатньо доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Представник відповідачів подав письмові заперечення проти позову, в яких зазначено про те, що оскаржені рішення прийнято за наслідками планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. За наслідками перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в 2014 році завищив валові витрати внаслідок віднесення до їх складу вартість ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами, що призвело до заниження чистого доходу на загальну суму 60000,00 грн., а відтак і до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 9000,00 грн. та заниження єдиного соціального внеску на суму 21714,49 грн. Щодо зазначення в податковому рішенні № від 10.08.2015 року платником ФОП ОСОБА_4 представник відповідачів пояснив, що така помилка є механічною і не впливає на правомірність прийнятого рішення в цілому.

В судовому засіданні представник відповідачів таку позицію підтримав, просив відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

У період з 23.06.2015 року по 07.07.2015 року Сокальська ОДПІ у Львівській області проводила планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на предмет дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за наслідками якої складено акт від 21 липня 2015 року №392/1702/НОМЕР_1 (далі акт перевірки від 21.07.2015 року)

У висновках акта від 21.07.2015 року зазначено, що документальною плановою перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення:

1) п.167.1 ст. 167, п. 177.2 ст.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI в частині заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 9000,00 грн.;

2) пункту 1 частини 1 ст.4, пункту 2 частини 1 ст.7, частини 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI та встановлено заниження єдиного внеску за 2014 рік на загальну суму 21714,49 грн.

Відповідно до акта перевірки від 21.07.2015 року перевіркою правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо повязаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено розбіжності між задекларованими і фактичними витратами. Зокрема, проведеною перевіркою встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 у Декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (додаток 5 до розділу ІІІ декларації про майновий стан, колонка 6 - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, надання послуг) задекларовано витрат на загальну суму 154720,00 грн. До цих витрат ФОП ОСОБА_1 відніс плату за ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами в сумі 60000,00 грн. (09.01.2014р. 2500.00 грн., 22.01.2014р. 2500,00 грн., 07.03.2014р. 500,00 грн., 07.03.2014р. 500,00 грн., 07.03.2014р. 2000,00 грн., 07.03.2014р. 2000,00 грн., 08.04.2014р. 2500,00 грн., 14.04.2014р. 2500,00 грн., 06.06.2014р. 2500,00 грн., 06.06.2014р. 2500,00 грн., 03.07.2014р. 2500,00 грн., 21.07.2014р. - 2500,00 грн., 08.08.2014р. 2500,00 грн. 02.09.2014р. 2500,00 грн., 02.09.2014р. 2500,00 грн., 06.10.2014р. 2500,00 грн., 21.10.2014р. 2500,00 грн., 14.11.2014р. 2500,00 грн., 09.12.2014р. 2500,00 грн., 09.12.2014р. 2500,00 грн., 30.12.2014р. 5000,00 грн., 31.12.2014р. 5000,00 грн., 31.12.2014р. 5000,00 грн.).

Проте, як зазначено в акті перевірки від 21.07.2015 року, ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають критеріям, визначеним пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу для основних засобів. У звязку з цим відповідач ствердив, що фізичні особи підприємці не мають права відносити на витрати суму платежу, сплачену за придбання ліцензії з терміном дії один рік.

Завищення витрат, які враховуються при обчисленні оподатковуваного доходу за 2014 рік на 60000,00 грн. призвело до заниження чистого доходу на загальну суму 60000,0 грн. Відповідно, підприємець занизив податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 9000,00 гривень (60000,00*15%). Як зазначено в акті перевірки від 21.07.2015 року, згідно з податковою декларацією за результатами календарного 2014 року самостійно розрахований ФОП ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб з оподатковуваного доходу склав 3358,80 грн. (оподатковуваний дохід - 22392,00 грн.). Однак, за результатами перевірки чистий (оподаткований) дохід має становити 82392,00 грн., відповідно сума податку на доходи становить 12358,80 грн. Виходячи з вищенаведеного, перевіркою встановлено порушення фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 вимог п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ в частині заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 9000,00 гривень.

Крім того, заниження ФОП ОСОБА_1 суми доходу за 2014 рік на загальну суму 60000,00 грн. призвело до заниження зобовязання по сплаті єдиного внеску за 2014 рік на загальну суму 21714,49 грн., що є порушенням п.п.7.1.2, п.п.7.1, ст.7, ч. 11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI.

Свою незгоду з висновками контролюючого органу, які викладено в акті перевірки від 21.07.2015 року, ФОП ОСОБА_1 висловив в письмових запереченнях від 31.07.2015 року. Зокрема позивач зазначив про безпідставність висновків відповідача про неправомірне віднесення до складу витрат операційної діяльності витрати на придбання ліцензій, а також про те, що при проведенні перевірки не враховано товарно-транспортних накладні, які підтверджують вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції у 2014 році (по контрагентах «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед», ТОВ «ОСОБА_5 енд ОСОБА_5»), які помилково не включено до декларації про майновий стан і доходи 2014 року.

Відповідно до рішення №715/10/1702 від 10.08.2015 року заперечення позивача залишено без задоволення. На підставі акта перевірки від 21.07.2015 року Сокальська ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області прийняла:

- податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем «податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» на загальну суму 11250 грн., в т.ч. 9000,00 грн. за основним платежем, 2250,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення № від 10.08.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до платника застосовано штраф на суму 4342,90 грн.

Крім того, у відповідності зі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на підставі акта перевірки від 21.07.2015 року Сокальська ОДПІ виставила ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 10.08.2015 року на суму 21714,49 грн.

Позивач оскаржив зазначені рішення в адміністративному порядку, за наслідками якого:

1) рішенням Головного управління ДФС у Львівській області №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року:

- скасовано вимогу Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2015 року №Ф-;

- скасовано та визнано відкликаним з дня прийняття даного рішення рішення Сокальської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області № від 10.08.2015 року;

- скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, зобовязано Сокальську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області сформувати і направити нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) та нове рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску з урахуванням вищенаведеного у відповідності до чинного законодавства (оскільки при формуванні рішення № від 10.08.2015 року та вимоги від 10.08.2015 року №Ф- не було враховано вимог п. 4 розділу VI та вимог п.п.3 п.2 розділу VII Інструкції №449);

2) рішення від 23.09.2015 року №4515/10/13-01-10-0705 про результати розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення № від 10.08.2015 року, яким скаргу платника залишено без задоволення.

На підставі акта перевірки від 21.07.2015 року і рішення Головного управління ДФС у Львівській області №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року Сокальска ОДПІ винесла рішення № від 29.09.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2171,45 грн. і вимогу про сплату боргу № від 29.09.2015 року на суму 21714,49 грн.

Позивач не погоджується з правомірністю податкового повідомлення-рішення № від 10.08.2015 року, рішення №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року рішення (в частині щодо необхідності виставлення нових рішення та вимоги) та прийнятих на його підставі рішень № від 29.09.2015 року та вимогою про сплату боргу № від 29.09.2015 року, у звязку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (далі ПК України) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України чистий річний оподатковуваний дохід визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПКУ, а саме об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, та пункту 178.3 статті 178 ПК України, згідно з яким оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Пунктом 177.10 статті 177 та пунктом 178.6 статті 178 ПК України визначено, що фізичні особи - підприємці, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які забезпечують себе роботою самостійно, зобов'язані вести Книгу обліку доходів та витрат, форма та порядок заповнення якої затверджена наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481, на підставі якої здійснюється заповнення облікових даних Податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міндоходів від 11.12.2013 №793 (далі - Податкова декларація).

Форма Книги обліку доходів та витрат передбачає заповнення платником, зокрема, графи 1 «Період обліку (день, місяць, квартал, рік)» та графи 9 «Сума чистого оподатковуваного доходу».

Відповідно до пункту 177.5 статті 177 та пункту 178.4 статті 178 ПК України фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені ПК України для річного звітного податкового періоду.

Приватні підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, в обов'язковому порядку разом з Податковою декларацією подають додаток 5 до розділу III Податкової декларації.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України (в редакції, чинній у період, за який проводилась перевірка) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України Кодексу встановлено, що до витрат операційної діяльності включаються витрати, які визначаються пунктами 138.4, 138.6 138.9, підпунктами 138.10.2 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.

Згідно з п. 138.6, п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених і реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу).

При цьому, за змістом пп. «ж» пп. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 ПК України витрати на придбання ліцензії та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, не відносяться до складу операційних витрат, крім тих, вартість і строк використання яких відповідають ознакам, установленим для основних засобів розділом I Податкового кодексу, та підлягають амортизації у складі нематеріальних активів.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Абзацом першим частини другої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що базою нарахування єдиного внеску для осіб, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 4.5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів від 09.09.2013 №455 (чинної у період виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №455), обчислення сум єдиного внеску платників загальної системи здійснюється, зокрема, на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до Порядку №455 фізичні особи - підприємці, крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які забезпечують себе роботою самостійно, самі за себе формують та подають до органів ДФС звіт один раз на рік до 10 лютого та до 1 травня року, наступного за звітним періодом, згідно з таблицями 1 та 3 додатка 5 до цього Порядку.

Абзацами третім та четвертим частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники, зазначені у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого та 1 травня відповідно наступного року за звітним.

Суд встановив, що при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено факт включення ним до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю (додаток 5 розділу ІІІ декларації про майновий стан і доходи; колонка 6 («інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг») витрат на придбання ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на загальну суму 60000,00 грн.

Позивач не заперечив факту врахування цих витрат при визначенні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік. Натомість звертає увагу на те, що висновок відповідача про виявлені при проведенні перевірки розбіжності між задекларованим і фактичними витратами є упередженим. Таку позицію мотивує тим, що під час перевірки не взято до уваги надані товарно-транспортні накладні, які підтверджують вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які використано у виробництві продукції у 2014 році по контрагентах «Кока-кола Беверіджиз Україна Лімітед» та ТОВ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» на загальну суму 48361,71 грн. і які помилково не було враховано при поданні декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік. Крім того, неправомірність оскаржених рішень позивач обґрунтовує порушенням процедури їх прийняття і наявністю помилок при їх оформленні, що на його думку також є достатнім свідченням неправомірності цих рішень.

Стосовно правомірності відображення платником у декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік в складі витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, витрат на придбання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на загальну суму 60000 грн. суд виходив із такого.

Відповідно до ст. 15 закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п'ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Згідно з пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу основні засоби матеріальні активи, вартість яких перевищує 2500 грн. і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Отже, фізичні особи підприємці, які отримали ліцензії на право здійснення оптової торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, мають право відносити на витрати щорічну суму платежу, сплачену за придбання ліцензії.

Проте, ФОП ОСОБА_1 відніс до складу витрат, які враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік, вартість отриманих ліцензій на право роздрібної (а не оптової) торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами. Тому суд погоджується з відповідачем, що ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами з терміном дії один рік не відповідають критеріям, визначеним пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу для основних засобів. Відповідно, фізичні особи підприємці не мають права відносити до складу витрат суму платежів, сплачених за придбання ліцензії з терміном дії один рік.

З огляду на наведене, відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення позивачем вимог п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України в частині заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 9000,00 грн., а також пункту 1 частини 1 ст.4, пункту 2 частини 1 ст.7, частини 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині заниження зобовязання по сплаті єдиного внеску за 2014 рік на суму 21714,49 грн., позаяк розмір останнього обчислюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності), що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Стосовно покликань позивача на наявність товарно-транспортних накладних, що підтверджують наявність витрат за 2014 рік на суму на суму 48361,71 грн. і які помилково не було враховано при поданні декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, то такі жодним чином не спростовують висновку відповідача про заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014 рік на загальну суму 9000,00 грн. внаслідок включення до складу витрат 2014 року вартості ліцензій (на один рік) на загальну суму 60000 грн.

Щодо допущеної в оскарженому податковому повідомленні-рішенні помилки в найменуванні платника, на яку позивач звертає увагу в позовній заяві як свідчення неправомірності цього рішення, суд зазначає таке.

В податковому повідомленні-рішенні № від 10.08.2015 року платником, якому його виставлено, зазначено «Зіньків Віктор Богданович» (РНОКПП НОМЕР_1). Цим податковим повідомленням-рішенням Сокальська ОДПІ повідомила названого вище платника про те, що згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до абз. 2 п. 123 ст. 123 розділу ІІ Податкового кодексу України на підставі акта перевірки №392/1702/НОМЕР_1 від 21.07.2015 року встановлено порушення п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання «Фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність ОСОБА_4» за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування» 11250 грн., в т.ч. 9000 грн. за основним платежем, 2250,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Відповідач дійсно допустив помилку, зазначивши в податковому повідомленні-рішенні № від 10.08.2015 року про збільшення грошового зобовязання «Фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність ОСОБА_4» замість ОСОБА_1, якому власне і виставлено це податкове повідомлення-рішення. Втім, щодо інших відомостей (посилання на акт перевірки, реєстраційний номер платника, прізвище, імя по-батькові платника-фізичної особи, якому виставлено це податкове повідомлення-рішення, назва податку і сума, на яку збільшено грошове зобовязання, норма закону, яку порушив платник і норма закону, на підставі якої донараховано суму грошового зобовязання) то помилок чи неузгодженостей немає. На думку суду, вказаних в оскарженому податковому повідомленні-рішенні відомостей достатньо, щоб зрозуміти, що таке стосується ФОП ОСОБА_1 і в жодному випадку останній не повинен сплатити грошове зобовязання іншої особи.

В судовому засіданні представник відповідача надав суду лист Сокальської ОДПІ від 07.12.2015 року №2172/13-29-17-02, яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено про допущену механічну помилку в податковому повідомленні-рішенні № від 10.08.2015 року. Зокрема в цьому листі зазначено, що слова «Фізичній особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність ОСОБА_4» слід читати «фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1». В такий спосіб відповідач усунув помилку, яку допущено в оскарженому податковому повідомленні-рішенні. Разом з тим, на думку суду, наявність такої помилки в оскарженому рішенні станом на дату звернення до суду не є достатнім свідченням неправомірності цього податкового повідомлення-рішення в цілому. Висновок відповідача про порушення платником вимог п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело заниження зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, є обґрунтованим, підтверджується встановленими обставинами справи, відповідно немає підстав скасування податкового повідомлення-рішення № від 10.08.2015 року як протиправного.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.09.2015 року та рішення № від 29.09.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнято на підставі акта перевірки від 21.07.2015 року, в якому зафіксовано порушення платником вимог пункту 1 частини 1 ст.4, пункту 2 частини 1 ст. 7, частини 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у звязку з чим занижено зобовязання по сплаті єдиного внеску за 2014 рік на загальну суму 21714,49 грн. (недоїмка).

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.09.2015 року прийнято на виконання вимог ст. 25 названого вище Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, у частині 4 якої йдеться про те, що орган доходів і зборів надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Рішення № від 29.09.2015 року прийнято у відповідності з вимогами п. 3 ч. 11 ст. 25 цього Закону, норми якої передбачають розмір штрафних санкцій, які орган доходів і зборів вправі застосовувати до платника єдиного внеску за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску (в даному випадку передбачено накладення штрафу в розмірі 10 відсотків від своєчасно не нарахованого єдиного внеску).

Як вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29.09.2015 року, так і рішення № від 29.09.2015 року ґрунтуються на правопорушенні, про яке зазначено вище (завищення витрат, які враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб внаслідок включення до їх складу витрат на придбання ліцензій на загальну суму 60000 грн.), такі прийнято у відповідності з вимогами законодавства, відтак підстав для їх скасування як протиправних в даному випадку немає.

Рішення Головного управління ДФС у Львівській області №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року прийнято відповідно до Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 року №452 за наслідками розгляду скарги платника на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 10.08.2015 року та рішення № від 10.08.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Скасування оскаржених вимоги та рішення від 10.08.2015 року, судячи зі змісту рішення №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року, обґрунтовано недотриманням Сокальською ОДПІ вимог щодо форми цих вимоги та рішення, передбачених п. 4 розділу VI та вимог п.п. 3 п. 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року. Щодо правових підстав прийняття оскаржених вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафу на підставі встановлених в акті перевірки від 21.07.2015 року порушень Закону, то з цього приводу в рішенні №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року немає зауважень. Відповідно, скасування ГУ ДФС у Львівській області оскаржених вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафу від 10.08.2015 року мало на меті лише приведення у їх відповідність з вимогами законодавства стосовно їх форми, що і було виконано. Окрім того, рішення, прийняте за результатами розгляду скарги органом доходів і зборів, надсилається територіальному органу доходів і зборів за місцем реєстрації скаржника для виконання. Тобто, в даному випадку юридичні наслідки для платника мають вимога про сплату недоїмки та рішення про застосування штрафу від 29.09.2015 року, які прийнято на виконання рішення ГУ ДФС у Львівській області від 23.09.2015 року, а не безпосередньо це рішення.

З урахуванням наведеного вище, підстав для скасування рішення Головного управління ДФС у Львівській області №4517/10/13-01-10-0705 від 23.09.2015 року в частині, в якій просить позивач, також немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. У частині 2 цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На запитання суду представник позивача в судовому засіданні повідомив про те, що у нього є й інші докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Однак надати такі відмовився, а на запитання суду які саме докази, окрім тих, що є в матеріалах справи, і які обставини справи вони доводять відповів, що наявних у матеріалах справи доказів і так достатньо. Крім того додав, що обовязок по доведенню ч. 2 ст. 71 КАС України покладає на відповідача, а суд вправі самостійно витребувати докази, яких не вистачає.

Згідно зі ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з ч. 3 ст. 71 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

У звязку з наведеним суд вважає за необхідне зазначити, що обовязок субєкта владних повноважень доводити правомірність свого рішення не звільняє позивача від необхідності обґрунтувати перед судом в чому, на думку позивача, полягає протиправність такого рішення, а також надавати докази на підтвердження обставин, які це підтверджують, або ж повідомити про такі докази, якщо надати їх немає можливості. В останньому випадку суд вправі їх витребувати, якщо позивач пояснить які обставини справи вони можуть довести, а також причини, через які ці докази не можуть бути надані.

В даному випадку позивач та його представник таких відомостей суду не повідомили. У свою чергу, представник відповідачів, на думку суду, свій обовязок виконав і довів правомірність прийнятих ними рішень належними і допустимими доказами. Слід також зазначити, що надані суду повноваження при розгляді справи не надають суду права переймати обовязок позивача по доведенню обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України під час прийняття постанови суд, серед іншого, вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи суд дійшов висновку про те, що оскаржені рішення відповідають критеріям, визначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідно підстав для задоволення позову немає.

Щодо судових витрат, то відповідно до ст. 94 КАС України такі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.