Справа № 826/11838/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Бєлової Л.В.

Сорочка Є.О.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про зобов'язання повернути надмірно сплачений єдиний внесок в сумі 2 412,70 гривень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач - Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець 13 травня 2013 року та з 01 червня 2013 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, ІІ група, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку.

11 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві із заявою, в якій просила повернути сплачені помилково платежі.

У заяві позивач зазначила, що вона у 2013 році та частково у 2014 році помилково сплатила єдиний внесок, який, згідно пункту 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», не повинна була сплачувати як пенсіонерка.

До заяви фізична особа-підприємець ОСОБА_3 додала копії платіжних доручень за 2013-2014 роки та копію банківської довідки про відкритий рахунок ОСОБА_3.

12 травня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 повторно звернулася до контролюючого органу із заявою про повернення сплачених помилково платежів, до якої додала завірені копії платіжних доручень.

В травні 2015 року ОСОБА_3 дізналася, що заява була задоволена Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві та кошти перераховані, але позивач перевіривши рахунок встановила, що кошти були повернуті частково в сумі 2 449,66 грн., а повинно бути перераховано 4 862,36 грн., що підтверджується платіжними дорученнями про сплату єдиного внеску (2013-2014рік ).

Відповідач посилається на те, що позивачем було подано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, а тому поверненню підлягає тільки частина помилково сплаченого єдиного внеску.

Позивач не погоджується з відповідачем та вважає його дії неправомірними тому, що позивачем помилково було подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску так само, як і помилково було сплачено єдиний внесок за 2013 рік та частину 2014 року.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску, у відповідності до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст.4 зазначеного Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина друга) (ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Крім того, згідно абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абз.5 ч.8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що з системного аналізу наведених норм права вбачається, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування самостійно визначають суму єдиного внеску для себе та сплачують його до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в період з 19 липня 2013 року по 17 червня 2014 року сплатила єдиного внеску на загальну суму 4 862,36 грн.

Вказана сплата підтверджується наданими позивачем до суду квитанціями № 17622111 від 19 липня 2013 року, № 17878344 від 20 серпня 2013 року, № 18139164 від 20 вересня 2013 року, № 18390580 від 18 жовтня 2013 року, № 18981630 від 25 грудня 2013 року, № 19187416 від 17 січня 2014 року, № 19712615 від 20 березня 2014 року, № 19965829 від 17 квітня 2014 року, № 20412473 від 17 червня 2014 року.

В матеріалах справи міститься довідка Управління Пенсійного фонду України у Ямпільському районі Вінницької області від 22 вересня 2015 року № 1909/13-10/2295, з якої вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку і отримує пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 червня 2009 року (а.с.40).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з позицією позивача щодо помилковості сплати нею такого єдиного внеску, а тому в даному випадку потрібно розглянути питання щодо його повернення.

Так, у відповідності до ч.13 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Механізм перерахування на належний рахунок коштів визначений Порядком зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 450, відповідно до п. 3 якого, у випадку помилкової сплати сум єдиного внеску на відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування» (далі - рахунок 3719), відкриті в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) відповідно до законодавства, територіальними органами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників, державними податковими інспекціями в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаними та спеціалізованими державними податковими інспекціями Міндоходів (далі - органи доходів і зборів) здійснюється зарахування помилково сплачених сум єдиного внеску у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску в порядку календарної черговості виникнення зобов'язань платника з цього платежу.

Повернення коштів здійснюється у випадках:

- надміру або помилково сплачених сум єдиного внеску, безпідставно стягнених сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій або інших коштів (далі - кошти) на відповідний рахунок органу доходів і зборів, відкритий в органі Казначейства за балансовим рахунком 3719;

- помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок органу доходів і зборів.

Повернення коштів у випадках, передбачених пунктом 4 цього Порядку (окрім випадку надходження до органу доходів і зборів рішення суду про визнання безпідставним стягнення ним з юридичних і фізичних осіб сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій), здійснюється виключно на підставі заяви платника про повернення надміру або помилково сплачених коштів (далі - заява), яка подається в довільній формі до органу доходів і зборів.

Форма, зміст та порядок подачі такої заяви визначається саме Порядком зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 450.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, згідно облікової картки платника податків позивача, станом на 31 грудня 2014 року за ОСОБА_3 обліковувалася переплата в розмірі 3 668,33 грн., з якої 2 449,66 грн. повернуто їй, а на 1218,67 грн. збільшено щоквартальні нарахування по єдиному внеску № 1133780 від 14 лютого 2015 року, термін сплати 14 лютого 2015 року.

Тобто, контролюючим органом не звільнено фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 від сплати за себе єдиного внеску в повному обсязі, а частина сплачених позивачем коштів зараховуються в рахунок погашення єдиного внеску.

Однак, в силу ч.3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Так, розглядаючи справу по суті, Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві до апеляційної інстанції також не було надано доказів наявності підстав для нарахування ОСОБА_3 єдиного внеску контролюючим органом.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час розгляду справи відповідачем не доведено обставин щодо наявності обов'язку у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 по сплаті єдиного внеску в розмірі 2 412,70 грн. та, відповідно, обставин відносно того, що вказані кошти не є помилково сплаченими, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов'язання Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві повернути надмірно сплачений єдиний внесок у сумі 2 412,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Натомість, Державна податкова інспекція у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, як суб'єкт владних повноважень, не довела правомірність своїх дій.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 21.12.2015 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.