Справа № 685/1286/15-а
Суддя: Самойлович А. П.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 685/1286/15-а
Провадження № 2-а/685/58/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Дондель Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2 та

представника Теофіпольської селищної ради ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теофіпольської селищної ради Теофіпольського району Хмельницької області про визнання дій протиправними та скасування рішення субєкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати протиправним та скасувати розпорядження Теофіпольської селищної ради від 08 травня 2015 р. № 44 в частині відмови в приватизації кімнат №№ 325 та 326 в гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт Теофіполь, а також зобовязати селищну раду надати їй дозвіл на приватизацію вищезазначених кімнат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач фактично проживає в гуртожитку як член сімї наймача, якому було надано місце в гуртожитку для проживання з 1988 року з сімєю, сама позивач зареєстрована в гуртожитку з 18 січня 1990 року, де і фактично проживає до даного часу.

Селищною радою подано до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до якого просить відмовити у позові, оскільки при перевірці факту проживання та житлових умов мешканців гуртожитку було встановлено, що з 2007 року ОСОБА_1 фактично не проживає в даному гуртожитку, що виключає можливість надання їй дозволу у приватизації кімнат у гуртожитку.

В запереченні також зазначено, що даний факт в ході засідання комісії по приватизації 11 березня 2015 року підтвердила присутня на даному засіданні ОСОБА_1, пояснивши, що змушена була переїхати в с. Святець Теофіпольського району для догляду за своєю бабою, а після її смерті в 2013 р. доглядає свою матір. При цьому спірні кімнати за згодою адміністрації цукрового заводу надала для тимчасового проживання ОСОБА_4, за умови її звільнення при першій вимозі, яка відмовилася звільнити дані кімнати.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що проживала в гуртожитку з 1988 року і зареєстрована там по даний час. В 1987 році адміністрація цукрового заводу надала їй та її чоловікові після одруження окрему кімнату, як сімї, та поставили на чергу на поліпшення житлових умов. Після народження доньки в 1989 році їм, за заявою, була надана друга невелика кімната.

В 2007 році захворіла її мати, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, тому змушена була переїхати до неї, так як мама доглядала за своєю мамою, прикутою до ліжка через хворобу.

В цей же 2007 рік до неї звернулася місцева жителька ОСОБА_4 з проханням надати дозвіл для тимчасового проживання її сімї, оскільки не може проживати в одній квартирі зі своєю матірю через конфлікти, на що погодилася, так як свої діти в той час навчалися після закінчення школи, а чоловік проживав у власному будинку, та відібрала від ОСОБА_4 розписку про звільнення кімнат за першою вимогою.

Після смерті баби у 2013 р. у неї зявилася необхідність проживати в гуртожитку, так як було складно приїздити з с. Святець в смт Теофіполь на роботу на цукровому заводі, крім того, мала намір в гуртожитку поселити свою маму, але ОСОБА_4 відмовилася виселятися.

Всі звернення до адміністрації цукрового заводу, селищної ради та міліції з цього приводу були залишені без реагування.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та додала, що селищною радою при прийнятті оскаржуваного рішення не було досліджено, що позивач прожила в гуртожитку більше 5 років, при тому, що законодавством не визначено, що фактичне проживання в гуртожитку має бути обовязково впродовж останніх 5 років.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовних вимог не визнала та просила відмовити у позові з підстав, зазначених у її запереченні на позов.

Заслухавши учасників судового розгляду, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 1 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2009 року № 500-VІ (далі по тексту Закон № 500), сфера дії даного закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках, які є обєктами права державної чи комунальної власності, та фактично проживають у них.

Громадяни, на яких поширюється дія цього закону, відповідно до ст. 2 Закону, можуть реалізувати право на житло, зокрема, шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 500, громадяни, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

20 листопада 2012 року Теофіпольська селищна рада своїм рішенням № 14-17/2012 надала згоду на прийняття гуртожитку по вулиці Жовтнева, 7 в смт Теофіполь у комунальну власність територіальної громади смт Теофіполь.

28 серпня 2013 року селищна рада залишила цілісний майновий комплекс вищезазначеного гуртожитку у статусі «гуртожиток» та надала дозвіл на приватизацію його житлових і нежитлових приміщень згідно рішення № 6-22/2013.

05 серпня 2014 р. за рішенням № 17-30/2013 селищною радою, з метою забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку на приватизацію був створений орган приватизації у кількості 8 чоловік.

15 грудня 2014 р. до органу приватизації звернулася ОСОБА_1 з заявою про передачу їй у приватну власність кімнат №№ 325 та 326 у гуртожитку по вул. Жовтнева, 7 в смт Теофіполь.

24 грудня 2014 р. комісія по приватизації прийняла рішення рекомендувати селищному голові передати у приватну власність ОСОБА_1 займані нею кімнати після встановлення факту постійного проживання в гуртожитку, що підтверджується наданим відповідачем витягом з протоколу № 2-2014.

16 лютого 2015 р. чотирма членами органу приватизації селищної ради була проведена перевірка факту постійного проживання ОСОБА_1, яка дійшла висновку, що за свідченням сусідів, ОСОБА_1 не проживає з 2007 року, про що складено Акт перевірки житлових умов, якого підписали також сусіди-свідки ОСОБА_5, яка проживає в кімнаті № 401, та ОСОБА_6, який проживає в кімнаті № 330.

11 березня 2015 р. комісія по приватизації на своєму засіданні вирішила рекомендувати селищному голові відмовити в наданні дозволу на приватизацію кімнат №№ 325 та 326 ОСОБА_1, так як в результаті комісійного обстеження було встановлено, що вона в гуртожитку не проживає з 2007 року, в цих кімнатах проживає ОСОБА_4

08 травня 2015 р. селищною радою прийнято оскаржуване розпорядження № 44 про відмову ОСОБА_1 в приватизації кімнат №№ 325, 326 в гуртожитку по вул. Жовтневій, 7 в смт Теофіполь, як такій, що фактично не проживає.

Свідки ОСОБА_7, 1969 р. нар., яка проживає в кімнатах №№ 417 та 418 гуртожитку, ОСОБА_8, 1974 р. нар., яка проживає в кімнаті № 432, та ОСОБА_5, 1986 р. нар., яка проживає в кімнатах №№ 401 та 402, пояснили, що позивач з 2007 року не проживає у гуртожитку, в даний час там проживає ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, комендант гуртожитку, пояснила, що ОСОБА_1 проживала в гуртожитку до березня 2007 р., після чого не проживає. За усною вказівкою керівництва цукрового заводу з 2007 року на підселенні у цих кімнатах проживає ОСОБА_4 При її вселенні, для уникнення можливих конфліктів в майбутньому, запропонувала ОСОБА_1 написати заяву про відсутність заперечень проти вселення ОСОБА_4, а ОСОБА_4 дати розписку про звільнення кімнат за першою ж вимогою.

ОСОБА_1 зверталася до неї кілька разів зі скаргами на ОСОБА_4, яка відмовляється виселятися з кімнат гуртожитку, але вирішення даного спору не входить до компетенції коменданта гуртожитку.

Пояснила, що укладення угоди 01 жовтня 2008 р. про погашення плати за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 було необхідно для обліку. Так як фактично ОСОБА_1 в гуртожитку не проживає, тому плата за проживання їй не нараховується і заборгованість відсутня.

Свідок зазначила, що плата за проживання ОСОБА_4 у гуртожитку спочатку вираховувалася бухгалтерією цукрового заводу із заробітної плати її чоловіка, який працює на заводі, а після його виселення після розірвання шлюбу самою ОСОБА_4 готівкою по відомості, так як вона не працює на цукровому заводі.

Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, було встановлено, що позивачем не дотримано однієї з умов для отримання дозволу на приватизацію фактичного проживання в гуртожитку впродовж останніх 5 років, у звязку з чим їй на законних підставах та обґрунтовано було відмовлено в наданні дозволу на приватизацію кімнат у гуртожитку.

Твердження представника позивача про відсутність законодавчої вимоги проживання протягом саме останніх 5 років спростовується тим, що згідно ст. 1 Закону № 500, сфера дії даного закону поширюється, крім інших умов, на громадян, які фактично проживають у них, з чого чітко вбачається вимога проживання саме на момент реалізації права на приватизацію.

Невикористання позивачем приватизаційних житлових чеків, законність вселення, наявність реєстрації в гуртожитку, за відсутності всіх необхідних умов, не наділяє її правом на приватизацію кімнат в гуртожитку.

Суд також враховує, що виселення позивачки з гуртожитку у 2007 році було добровільним, крім того, її чоловік являється власником житлового будинку в смт Теофіполь, який був побудований за час їх шлюбу, а тому являється їх спільною сумісною власністю.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п. 14, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом МінЖКГ від 16 грудня 2009 р. № 396, ст.ст. 2, 10, 17, 18, 71, 160-163, 186 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Самойлович А.П.