Справа № 2а/0109/371/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2015 р. м. Київ К/800/12240/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя про стягнення недоотриманої суми допомоги по догляду за дитиною за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду м. Сімферополя від 27 вересня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя про зобов'язання Управління праці та соціального захисту Київської районної ради м. Сімферополя АРК призначити та виплачувати позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому ст.43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», але не менше, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, починаючи з 27.12.2011 року; зобов'язання Управління праці та соціального захисту Київської районної ради м. Сімферополя Автономної Республіки Крим виплатити позивачу різницю між належним розміром допомоги по догляду за дитиною та виплаченим, починаючи з 27.12.2011 року.

Постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 27 вересня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року залишено без змін постанову Київського районного суду м. Сімферополя від 27 вересня 2012 року.

ОСОБА_4 не погодилась з постановою Київського районного суду м. Сімферополя від 27 вересня 2012 року та ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року і звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, на підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1.

З 27 грудня 2011 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та із зазначеної дати їй нараховується та виплачується допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у розмірі 130 грн. щомісячно.

Також встановлено, що ОСОБА_4 є застрахованою особою та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що із набранням чинності з 01 січня 2008 року п. 23 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ст. 13 Закону України від 21 листопада 1992 року N 2811-ХII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» внесено зміни ти виключено слова «не застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування», а тому з цього часу право на державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» набули як застраховані особи, так і особи, які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, судами зазначено, що виплата позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснювалась у розмірі встановленому Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2011 року № 1751.

Проте, аналізуючи обставини справи та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є матір'ю дитини, яка не досягла трирічного віку, є також застрахованою особою, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, внаслідок чого має право отримувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Однак, зазначену допомогу позивач отримувала з 2011 року не у повному розмірі, оскільки при нарахуванні їй розміру допомоги відповідач керувався Постановою Кабінету Мі?ністрів України від 27 грудня 2011 р?оку № 1751.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»-правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб.

Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Зокрема, змінами до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" було виключено статті 40- 44.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 визнано неконституційними низку положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», в тому числі й пункту 25 розділу II даного Закону щодо виключення статей 40- 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

На підставі викладеного, та зважаючи на те, що позивач є застрахованою особою, то виплату допомоги такій особі необхідно здійснювати згідно норм ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а не Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2011 року № 1751.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладену в постанові від 22 квітня 2014 року (справа №21-73а14), яка відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи на те, що по справі не потрібно збирати або додатково перевіряти докази, обставини справи з'ясовані повно, але висновки не відповідають встановленим обставинам та допущені помилки в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає можливим ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами частини першої статті 229 КАС України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Сімферополя від 27 вересня 2012 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_4 щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого ст. 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", починаючи з 27 грудня 2011 року, з урахуванням проведених виплат.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець