Справа № 274/3765/14-а (2а/0274/133/14)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/59586/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засідання справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року,-

у с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною повторну відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області (далі - УПФ) у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням стажу роботи з шкідливими та важкими умовами праці за Списком № 2 та зобов'язати вчинити дії з призначення та нарахування такої. В обґрунтування позову посилався на те, що зазначена відмова у призначенні пільгової пенсії порушує його законні права та інтереси та суперечить вимогам пункту «б» статті 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), а тому просив про задоволення позову.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені судові рішення скасувати та в позові відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що матеріали справи містять достатньо належних і допустимих доказів у підтвердження наявного пільгового стажу позивача для призначення спірної пенсії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що після досягнення 55 років ОСОБА_4 звернувся до УПФ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Рішенням УПФ у такому призначенні відмовлено з підстав недостатності стажу роботи з важкими та шкідливими умовами праці, що віднесена до Списку № 2, встановленого пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Зазначене рішення пенсійного органу позивач оскаржив у судовому порядку, за результатами чого постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2013 року, залишеного без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року, його скасовано.

Після вступу судових рішень в законну силу позивач звернувся повторно до УПФ з вимогою призначити спірну пенсію. Проте, пенсійний орган відмовив вдруге посилаючись на такі самі обставини, що й у попередньому рішенні (недостатність пільгового стажу роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, суть спору сторін полягає у оскарженні позивачем повторної відмови відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням стажу роботи з повним робочим днем із шкідливими та важкими умовами праці, що віднесені до Списку № 2, затверджених постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 та Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162. При цьому таким періодом роботи є його стаж майстра-будівельника з 25 вересня 1984 року по 4 січня 1993 року та виконроба з 4 січня 1993 року по 5 травня 1999 року у Бердичівському колгоспбуді (згодом реорганізовано у Бердичівську міжгосподарську пересувну механізовану колону № 6 та № 28 тощо, та у Бердичівське районне кооперативне об'єднання по будівництву «Райагробуд»).

Як правильно встановлено судами, зазначений вище період роботи позивача повністю підтверджується матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки, архівною довідкою, уточнюючої довідкою про характер роботи і умов праці та судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Так, згідно висом частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обс?тавини, встановлені судовим р?ішенням в адміністративній, ц?ивільній або господарській с?праві, що набрало законної сил?и, не доказуються при розгляді? інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щод?о якої встановлено ці обстави?ни.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника протягом повного робочого дня за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Суди правильно виходили з того, що робота позивача у зазначений період віднесена до Списку № 2, проведення атестації робочих місць даної категорії працівників також підтверджується матеріалами справи. Крім того, загальний період стажу, відповідно до якого позивач має право на пенсію на пільгових умовах встановлений судовими рішеннями , що набрали законної сили.

Тому твердження відповідача про недостатність необхідного стажу і набуття права позивача на пільгову пенсію лише з 57 років є помилковим, оскільки на момент звернення до пенсійного органу позивач досяг 55 років та мав необхідний стаж роботи, визначений наведеним положеннями Закону. Отже, відмовляючи повторно у такому призначенні УПФ діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, як того вимагає статті 19 Конституції України.

Окрім цього, згідно вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суди правильно встановили, що доказів у підтвердження своїх доводів і заперечень відповідач, всупереч вимогам статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не представив, на відміну від позивача, який довів підставу своїх позовних вимог, а тому задоволення таких судами попередніх інстанції є законним і обґрунтованим.

Враховуючи викладене, судові рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Бердичеві та Бердичівському районі Житомирської області відхилити, а постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало