Справа № 803/456/15-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/27944/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - позивач, ДПІ) звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила стягнути з ФОП ОСОБА_4 (далі - відповідач) податковий борг в розмірі 100009,40 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року, адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про скасування рішень судів попередніх інстанцій, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції. У доводах касаційної скарги зазначено, що позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки податкові повідомлення-рішення від 06.07.2009 року № від 16.12.2010 року № та № , вважаються узгодженими з дня набрання рішенням суду законної сили. Зокрема, суми грошового зобов'язання по вказаних податкових повідомленнях-рішеннях узгодилася на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року у справі 2а/0370/110/11 та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року у справі № 2а-18752/09/0370.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Відносно відповідача позивачем винесено рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 06.07.2009 року № за порушення пп. 1, 2, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», від 16.12.2010 року № за порушення п.п. 2.2, п.п. 2.6 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті», від 16.12.2010 року № за порушення ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», на загальну суму 101009,40 грн., що оскаржені в судовому порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2009 року в справі №2а-18752/09/0370 рішення ДПІ у Горохівському районі про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 06.07.2009 року скасовано, а рішення від 06.07.2009 року № , на підставі якого позивач обліковує у відповідача податковий борг, визнано правомірним, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. За результатом апеляційного оскарження, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2009 року у справі № 2а-18752/09/0370 - без змін.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду у справі № 2а/0370/110/11 визнано протиправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції в Горохівському районі від 16 грудня 2010 року №, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. За результатом апеляційного оскарження, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 року апеляційну скаргу ДПІ задоволено повністю, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 року у справі № 2а/0370/110/11 в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ДПІ в Горохівському районі від 16.12.2010 року № скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні цієї вимоги відмовлено, в іншій частині постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2011 року залишено без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 6 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутись до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» було внесено зміни до ст. 99 КАС України, які набули чинності з 30.07.2010 року.

Згідно із зазначеними змінами загальний строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, визначений ч. 2 ст. 99 КАС України, зменшено з одного року до шести місяців.

Крім того, з 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України (пункт 1 розділу XIX «Прикінцеві положення» цього Кодексу).

Статтею 102 Податкового кодексу України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій і патентуванні деяких видів підприємницької діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та цільовими фондами» (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення наведеному в п. 1.2 ст. 1 Закону «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетними та цільовими фондами» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, до відповідача застосовані штрафні (фінансові) санкції, за порушення пп. 1, 2, 13 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пп. 2.2, пп. 2.6 Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті», ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Статтею 25 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суми фінансових санкцій, які визначені статтями 17 - 24 цього Закону, підлягають перерахуванню суб'єктами господарювання до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких фінансових санкцій.

За змістом ч. 3 ст. 8 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафи за порушення вимог вказаного закону підлягають сплаті порушником у п'ятиденний термін з дня прийняття органами державної податкової служби України рішення про застосування таких.

Отже, застосовані до відповідача штрафні (фінансові) санкції є різновидом адміністративно-господарських санкцій, і на них не розповсюджуються положення щодо узгодження податкового зобов'язання, встановлені Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами».

Згідно з частиною 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття контролюючим органом актів індивідуальної дії) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлювався річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислювався з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, оскарження відповідачем в судовому порядку зазначених рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій є реалізацією права суб'єкта господарювання та, відповідно, не може впливати на перебіг строку звернення податкового органу до суду з позовом про стягнення штрафних (фінансових) санкцій, застосованих вказаним рішенням.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Встановлення таких строків дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, спонукає до своєчасного вчинення ними процесуальних дій, передбачених КАС України, не зловживаючи ними.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що позивачем пропущено встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України строк звернення до суду; відсутні підстави для визнання причин пропуску звернення до адміністративного суду поважними, а тому адміністративний позов правильно залишено без розгляду.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 березня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 червня 2015 року у справі № 803/456/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає та може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко