Справа № 820/7706/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р. Справа № 820/7706/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: позивача - ОСОБА_1, відповідача - Потапенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015р. по справі № 820/7706/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_3.), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, Харківська ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області ), в якому просить суд:

-скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2015 року в повному обсязі;

-стягнути з Харківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Харківській області на користь ФО-П ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015р. по справі №820/7706/15 в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Харківської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015р. по справі №820/7706/15; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі та її представник в судовому засіданні зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалах спарви доказам реальності вчинення господарських операцій позивачем із його контрагентами у перевіряємий період. Вважає неправомірними висновки акту перевірки, та винесені податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2015 року. Отже, з викладених підстав, вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідачу у судовому засіданні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки не вбачає підстав для скасування спірних податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2015 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками Харківської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 25.06.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт № 1202/20-23-17-02/ від 28.04.2015 року яким встановлено порушення позивачем :

- п. 138.2. ст. 138, п.п. 139.1.1. п. 139.1. ст. 139, п. 177.2., 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік в сумі 236 183,18 грн.;

- п. 6.2. ст. 6 ІІ розділу, п. 2 ст. 7, абзац 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого в 2014 році занижено суму єдиного внеску у розмірі 21 554,94 грн.;

- неналежне ведення обліку доходів та витрат, чим порушено п.п. 16.1.2. п. 16.1. ст. 16, п. 177.10. ст. 177 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки керівником Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 295 228,98 грн., в т.ч.: на суму 236 183,18 грн. за основним платежем та на суму 59 045,80 грн. за штрафними санкціями.

Крім цього відповідачем було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2015 року, щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21 554,94 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковим повідомленням-рішенням № від 19.06.2015 року та вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2015 року, ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогою про їх скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах, діяв в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України. Зазначено, що реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Дайнекс", ТОВ "Рок Дейл", не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що спірні податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2015 року прийнято податковим органом на підставі висновків відповідача про те, що правочини позивача з контрагентами ТОВ "Дайнекс" та ТОВ "Рок Дейл" є такими що не направлені на реальне отримання прибутку, а спрямовані на здійснення операцій пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам.

Колегія суддів вважає такі висновки податкового органу хибними, враховуючи наступне.

Згідно з п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п.177.3 ст.177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у відповідності до п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Як встановлено підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п.п.138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

За правилами п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для для отримання права на формування витрат, сплачених за придбання товару (робіт, послуг), та права на віднесення витрат по його придбанню до складу валових витрат, платник повинен мати первинні бухгалтерські документи, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначені для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимоги щодо документального забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 р. № 996-Х1У та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95р. №88 (зареєстровано в Мін'юсті України 05.06.95р. №168/704).

За змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до п.п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартістю реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вважає, що витрати, які прямо пов'язані з придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів.

Крім того, згідно пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31 грудня 1999 року, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань.

Згідно з пунктом 6 вказаного Положення витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені (пункт 7 Положення).

Аналізуючи вказані положення, колегія суддів приходить до висновку, що право платника податку на включення витрат виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшення зобов'язань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного розгляду, що ФОП ОСОБА_3 2014р. здійснювала діяльність з перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом.

Перевезення вантажів здійснювала на такому транспорті:

1.МАN F 2001, бортовий с, реєстраційний номер НОМЕР_3;

2. SAMBO SR 334, причіп бортовий Е, реєстраційний номер НОМЕР_18.

3.МАN 26410, бортовий с, реєстраційний номер НОМЕР_4;

4.КОGEL АN 24Р, реєстраційний номер НОМЕР_5.

Згідно договору оренди автотранспорта від 20.01.2014р. № 20/01-14 укладеного між ФОП ОСОБА_3 (Орендатор) та ФОП ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6, АДРЕСА_1) (Орендодавець), де Орендодавець передає, а Орендатор приймає у використання МАN 26.410 - контейнеровоз - С, реєстраційний номер НОМЕР_7 та причіп бортовий Е КОGEL АN реєстраційний номер НОМЕР_8.

Також судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ТОВ Дайнекс" (Виконавець(Перевізник)), де (Виконавець (Перевізник)) було укладено договір, про надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом від 01.09.2014р. № 0109ТР.

ТОВ „Дайнекс" на виконання умов договору від 01.09.2014р. № 0109ТР в вересні 2014р. здійснювало перевезення вантажу ТОВ „Рассвет" (код 34329080), ТОВ Агросет (код 30712821), ДП "НДГ „Докучаєвське" Харківський національний аграрний університет ім.. В.В.Докучаєва (код 458324856) та ТОВ „Агрофірма „Рассвет".

ФОП ОСОБА_3 від ТОВ ,Дайнекс" за транспортні послуги по перевезенню вантажів отримано акт приймання - передачі наданих послуг № 1 від 30.09.2014р. на загальну суму 832470,00 грн. (без ПДВ 693725,00 грн.) по Договору від 01.09.2014р. .V" 0109ТР на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні.

Розрахунки між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ ,Дайнекс" проводились у безготівковій формі. Так, за надані ТОВ „Дайнекс" послуги по перевезенню вантажів з банківського рахунку ФОП ОСОБА_3 було списано кошти.

Станом на 31.12.2014р. у позивача лічиться кредиторська заборгованість перед ТОВ ,Дайнекс" складає 232470,00 грн. (з ПДВ).

Також судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ТОВ „Рок Дейл" (, іпн 50, м. Київ, вул. Червоноармійська. б. 139. оф.3.15/3) (Експедитор (Перевізник)) було укладено договір про надання послуг від 02.07.2014р. № ТВ 0207ТР.

ТОВ „Рок Дейл" на виконання умов договору від 02.07.2014р. № ТВ 0207ТР в липні 2014р. здійснював перевезення вантажу ТОВ „Рассвет" (код 34329080), ТОВ „Агросет" (код 30712821), ТОВ „Агросвіт" (код 37191417).

Згідно наданої до перевірки Заявки № 1 до Договору від 02.07.2014р. № ТВ 0207ТР на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні здійснювалось

1 МАН НОМЕР_19 НОМЕР_20 ОСОБА_6 Шебелинка Андріївна - Балаклія

2 МАН НОМЕР_21 НОМЕР_22 ОСОБА_7 Шебелинка | Андріївна - Балаклея

3 Камаз НОМЕР_23 НОМЕР_24 ОСОБА_8 Шебелинка | Андріївна - Балаклея(

4 Камаз НОМЕР_25 НОМЕР_26 ОСОБА_9 Шебелинка | Андріївна - Балаклея

5 ДАФ НОМЕР_27 НОМЕР_28 ОСОБА_10 Шебелинка Андріївна - Балаклея

6 Лиаз НОМЕР_29 НОМЕР_30 ОСОБА_11 Шебелинка Андріївна - Балаклея

7 МАН НОМЕР_31 НОМЕР_32 ОСОБА_12 Шебелинка Андріївна - Балаклея

8 МАН НОМЕР_33 НОМЕР_34 ОСОБА_13 Шебелинка Андріївна - Балаклея

9 МАН НОМЕР_35 НОМЕР_36 ОСОБА_14 Шебелинка Андріївна - Балаклія

10 Камаз НОМЕР_37 НОМЕР_38 Кубишкін Веселе-Харків Вовчанськ

11 Камаз НОМЕР_39 НОМЕР_40 Мишнев Веселе-Харків - Вовчанськ

12 Камаз НОМЕР_41 НОМЕР_42 ОСОБА_15 Веселе-Харків - Вовчанськ

13 Камаз НОМЕР_43 НОМЕР_44 ОСОБА_16 Веселе-Харків - Вовчанськ

14 Камаз НОМЕР_45 НОМЕР_46 ОСОБА_17 Веселе-Харків - Вовчанськ

ФОП ОСОБА_3 від ТОВ "РОКДЕЙЛ" за транспортні послуги по перевезенню вантажів отримано акт приймання - передачі наданих послуг від 31 07.2014р. № 1 на загальну суму 824070,00 грн. (без ПДВ 686725,00 грн.) та акт від 31.08 2014 № 1 на загальну суму 257923,66 грн. (без ПДВ 214936,38) по Договору від 02.07.2014р. № ТВ 0207ТР на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні, в якому зазначено, що ТОВ "РОКДЕЙЛ" (Перевізник) виконав надав види та обсяги транспортних послуг.

Розрахунки між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "РОКДЕИЛ" проводились у безготівковій формі. Так, за надані ТОВ "РОКДЕЙЛ" послуги по перевезенню вантажів з банківського рахунки ФОП ОСОБА_3 було списано кошти.

Колегія суддів вказує на те, що укладені між позивачем та контрагентами ТОВ Дайнекс", ТОВ „Рок Дейл" договори містять основні типові положення, що свідчить про наявність наміру щодо настання реальних наслідків в момент укладення договорів, оскільки, укладаючи угоду, сторони домовлялися щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що базується на безперервному документуванні всіх здійснюваних господарських операцій, первинні документи є документальними свідоцтвами, що підтверджують отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника. Такі документи у свою чергу є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських регістрів.

Колегія суддів зазначає, що з наявних в матеріалах справи копій первинних документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704), не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявними у матеріалах справи копіями первинних документів повністю підтверджено факт здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ Дайнекс", ТОВ „Рок Дейл".

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції не були враховані долучені позивачем до матеріалів справи наступні документи:

- Оригінал адвокатського запиту до ТОВ «Рокдейл»

- Оригінал відповіді ТОВ «Рокдейл» на адвокатський запит

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/3

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/5

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/1

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/4

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/2

- Оригінал адвокатського запиту до ТОВ «Дайнекс»

- Оригінал відповіді ТОВ «Дайнекс» на адвокатський запит

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0109/6

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0109/5

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0109/1

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/4

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/2

- Завірену копію Договору надання транспортних послуг № 0107/3

Так, доводи суду першої інстанції про те, що з наданих ТТН, у відповідності до яких, не зрозумілим є факт хто фактично є автомобільним перевізником, колегія суддів вважає такими, що спростовані наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

1)Для виконання умов Договору про надання послуг від 02.07.2014р. № ТВ 0207ТР, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ТОВ „Рок Дейл" (Перевізник), Перевізником було укладено наступні договори з фізичними особами - перевізниками:

-Договір надання транспортних послуг № 0107/5 від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_17, автомобіль КАМАЗ НОМЕР_47

-Договір надання транспортних послуг № 0107/6 від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_18, автомобіль НОМЕР_9

-Договір надання транспортних послуг № 0107/1 від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_13, автомобілі НОМЕР_10. КАМАЗ НОМЕР_48. КАМАЗ НОМЕР_49, ЛИАЗ НОМЕР_50, МАН НОМЕР_51, МАН НОМЕР_52

-Договір надання транспортних послуг № 0107/4 від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_19, автомобілі КАМАЗ НОМЕР_53, КАМАЗ НОМЕР_54

-Договір надання транспортних послуг № 0107/3 від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_16, автомобіль КАМАЗ НОМЕР_55

-Договір надання транспортних послуг № 0107/2 від 02 липня 2014 року з ФОП ОСОБА_20, автомобілі НОМЕР_11. ДАФ НОМЕР_56, МАН НОМЕР_57.

2) Для фактичного виконання умов Договору про надання послуг від 01.09.2014р. № 0109ТР, укладеного між ФОП ОСОБА_3 (Замовник) та ТОВ «Дайнекс» (Виконавець(Перевізник)), де (Виконавець (Перевізник)), ТОВ «Дайнекс» було укладено угоди з фізичними особами - перевізниками:

-Договір надання транспортних послуг № 0109/6 з ФОП ОСОБА_21, автомобіль КАМАЗ 107 66ХА

-Договір надання транспортних послуг № 0109/5 з ФОП ОСОБА_17, автомобіль КАМАЗ НОМЕР_47

-Договір надання транспортних послуг № 0109/1 з ФОП ОСОБА_13, автомобілі НОМЕР_12, НОМЕР_13, КАМАЗ НОМЕР_58, ЛИАЗ НОМЕР_59, МАН НОМЕР_60, МАН НОМЕР_61

-Договір надання транспортних послуг № 0107/4 з ФОП ОСОБА_19, автомобілі НОМЕР_14, НОМЕР_15

-Договір надання транспортних послуг № 0107/2 з ФОП ОСОБА_20, автомобілі НОМЕР_11, НОМЕР_16, НОМЕР_17

Також, колегія суддів зазначає, що недоліки у товарно-транспортних накладних не спростовують факту доставки ТМЦ, оскільки такий факт підкріплено не лише товарно-транспортними накладними, а й іншими первинними документами, до заповнення яких у податківців на час проведення перевірки зауваження були відсутні.

Як вбачається із преамбули наказу Мінтрансу від 14.10.1997 р. № 363 "Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні", затверджені цим наказом, розроблені у виконання цілого ряду державних документів, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів, захисту їх від розкрадання, безпеки пасажирів на транспорті, боротьби зі злочинністю.

Дотримання Правил № 363, зокрема, вимоги про наявність ТТН під час перевезення вантажів є обов'язковим для перевізників. За їх порушення останні можуть бути притягнуті до відповідальності органами, що здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства про автомобільний транспорт у процесі виконання перевезень вантажів.

Зі змісту Правил № 363 вбачається, що товарно-транспортні накладні є документами, що регламентують взаємини перевізника й замовника як учасників транспортного процесу, і слугують, перш за все, для обліку витрат паливно-мастильних матеріалів та інших транспортних ресурсів.

Таким чином, недоліки у товарно-транспортних накладних не є підставою для позбавлення права позивача на віднесення вартості придбаного товару до складу валових витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що недоліки у товарно-транспортних накладних не свідчить про безтоварність спірних господарських операцій із ТОВ Дайнекс", ТОВ „Рок Дейл".

Крім викладеного, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб.

Так, статтею 198 Податкового кодексу України не встановлено обмежень щодо включення до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Також, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Слід зазначити, що обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальниками товарів (послуг).

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Лише достовірне встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на включення витрат до складу валових та для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентом. Крім того, не надано доказів, які б підтверджували, що зміст угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчить про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договору або приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та ТОВ Дайнекс", ТОВ „Рок Дейл" взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача та вказує на реальність здійснених господарських операцій у перевіряємий період, що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних вимоги про сплату боргу № Ф- від 19.06.2015 року та податкового повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015р. по справі №820/7706/15 не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.10.2015р. по справі № 820/7706/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.06.2015 року та вимогу про сплату боргу № Ф- від 19.06.2015 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 21.12.2015 р.