Справа № 335/7793/14-а
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2015 рокусправа № 335/7793/14-а(2-а/335/4/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

прокурора: - ОСОБА_1

позивача: - ОСОБА_2 дов від 20.02.2015

відповідача: - ОСОБА_3 дов від 19.09.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 абразивний комбінат»

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2015 року

у справі № 335/7793/14-а

за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 абразивний комбінат»

до виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради

третя особа прокуратура Запорізької області

про визнання дій протиправними та скасування рішення в частині затвердження актів,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариства «ОСОБА_4 абразивний комбінат» звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, третя особа - прокуратура Запорізької області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.83), просило визнати протиправними дії відповідача, скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 ради від 23.05.2014 № 184 в частині затвердження актів №5, №6 про визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів, скасувати акти №5, №6 від 25.04.2014, затвердженні виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач рішенням від 23.05.2014 № 184 затвердив акти №№ 5, 6 від 25.04.2014 про визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок користування земельними ділянками без правовстановлюючих за результатом розгляду матеріалів щодо розрахунку збитків, які нанесені позивачем ОСОБА_4 міській раді та підлягають відшкодуванню внаслідок користування земельними ділянками площею 499 316 кв. м. та 152 кв. м., розташованими в м. Запоріжжі по вул. Димитрова, 44 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди. Вказане рішення та акти є незаконними, оскільки позивач користується земельними ділянками у відповідності до вимог чинного законодавства та є законним землекористувачем відповідних земельних ділянок, оскільки відповідно до наказу «Про перетворення ОСОБА_4 абразивного комбінату у відкрите акціонерне товариство» від 25.10.1995 № 1379, регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області передало ВАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат» ряд обєктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці площею 499 316 кв. м. по вул. Димитрова, 44 у м. Запоріжжі, у власність. В діях позивача відсутня протиправна поведінка, що свідчить про відсутність складу правопорушення, передбаченого п. «б» ст. 211 ЗК України, - самовільне зайняття земельної ділянки. Крім того, позивач посилається на те, що ОСОБА_4 міською радою, як того вимагають вимоги чинного Господарського Кодексу України, не направлялось жодної пропозиції про укладення договору оренди земельної ділянки з відповідним проектом договору, тобто міська рада не вчинила жодних дій щодо укладання договору оренди із ПАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат».

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2015 адміністративний позов ПАТ залишено без задоволення.

Постанову суду мотивовано тим, що виконком, вважаючи, що підприємством завдано збитків у вигляді неодержаних доходів внаслідок тимчасового невикористання земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_4 міська рада, мав право та повноваження прийняти рішення про затвердження актів комісії щодо визначення розміру збитків, тобто відповідач діяв на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, судом першої інстанції вказано, що повноваження відповідача у даному випадку обмежуються лише обчисленням розміру збитків у встановленому порядку. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, вони не можуть бути примусово відшкодовані на підставі рішення виконавчого комітету. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. У зв'язку з цим питання щодо наявності підстав для стягнення збитків з позивача не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки дане питання належить вирішувати у порядку господарського судочинства під час розгляду справи про стягнення збитків. Саме під час розгляду такої справі відповідно до приписів ст.ст.22, 1166 ЦК України з'ясовується наявність усіх елемента правопорушення, що дає підстави для стягнення збитків,: протиправна поведінка; шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою повністю задовольнити позовні вимоги. Позивач зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що заявлена сума збитків обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання прибутку в результаті випадкового збігу обставин; наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення; стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такого виду відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності ж хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, позивач зауважує, що, незважаючи на положення ч.2 ст.92 Земельного кодексу України, в Україні продовжує існувати інститут постійного користування земельною ділянкою для усіх підприємств, установ та організацій, незалежно від форми їх власності без обов'язку цього переоформлення на право власності або права оренди на неї, і тому, товариству належить земельна ділянка площею 49,9468 га під промисловим майданчиком на праві користування, відповідно до протоколу № 25 засідання Виконкому ОСОБА_4 міської Ради Депутатів трудящих від 18.06.1946.

Виконком ОСОБА_4 міськради проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що позивачу нараховані збитки у вигляді упущеної вигоди, зокрема, у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки, за час тимчасового невикористання земельної ділянки, а не за неоформлення правовстановлюючих документів у строк, встановлений органом місцевого самоврядування. Крім того, відповідач звертає увагу, що належними доказами щодо наявності у товариства права постійного користування земельними ділянками мають бути або витяг з Державного реєстру прав про зареєстроване право постійного користування, або державні акти на право постійного користування земельними ділянками, які у останнього відсутні.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, згідно наказу «Про перетворення ОСОБА_4 абразивного комбінату у відкрите акціонерне товариство» від 25.10.95 № 1379 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області передало ВАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат» ряд об'єктів нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці площею 499 316 кв. м по вул.Димитрова, 44 у м.Запоріжжі, у власність ВАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат» (а. с.11-25), правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат».

21.10.2011 ОСОБА_4 міською радою прийнято рішення № 4 «Про передачу в оренду ПАТ «ЗАК» земельних ділянок по вул.Димитрова, 44, для розташування промислового майданчика та пам'ятника загиблим робітникам абразивного комбінату», яким:

- затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул.Димитрова, 44 ПАТ «ЗАК»;

- встановлено та затверджено межі і розмір земельних ділянок загальною площею 49,9468 га по вул.Димитрова, 44 згідно з планом, в тому числі земельної ділянки площею 49,9316 га для розташування промислового майданчика та земельної ділянки площею 0,0152 га для розташування пам'ятника загиблим робітникам абразивного комбінату;

- ухвалено передати зазначені земельні ділянки в оренду ПАТ «ЗАК» за рахунок земель ОСОБА_4 міськради;

- зобов'язано ПАТ «ЗАК» у двомісячний термін після прийняття зазначеного рішення укласти із ОСОБА_4 міськрадою договори оренди землі, подати їх на державну реєстрацію та одержати в установленому законом порядку (а. с.46).

Відповідні договори оренди землі між позивачем та ОСОБА_4 міською радою не укладені.

27.03.2013 ОСОБА_4 міською радою прийнято рішення № 43 «Про створення комісії по визначенню та відшкодуванню збитків у сфері земельних відносин» (яке було змінено на підставі рішення № 13 від 26.03.2014), згідно якому створено комісію по визначенню та відшкодуванню збитків у сфері земельних відносин та затверджено її склад, а також затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків у сфері земельних відносин (а. с.51-59).

Керуючись означеним рішенням ОСОБА_4 міськради від 27.03.2013 № 43, відповідачем виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради прийнято рішення № 184 від 23.05.2014, яким, крім іншого, затверджено акти про визначення розміру збитків, заподіяних внаслідок користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів (а. с.10)

Даним рішенням відповідачем затверджено акти ОСОБА_5 № 5 і № 6, якими ПАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат» розрахований розмір збитків на користь власника земельної ділянки - ОСОБА_4 міської ради внаслідок використання позивачем земельних ділянок за період з 22.12.2011 по 14.11.2013 площею 49,9316 га та 0,0152 га без правовстановлюючих документів, що посвідчує право оренди (користування) на суму 5930 993,26 грн. та на суму 350,85 грн., відповідно (а. с.8, 9).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно з п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

При цьому, відповідно до п.14.1.147 ст.14 ПК України плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.21 вказаного Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

У п.288.4 ст.288 ПК України зазначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

З огляду на вказані правові норми неправомірними є доводи позивача, що в Україні продовжує існувати інститут постійного користування земельною ділянкою для усіх підприємств, установ та організацій, незалежно від форми їх власності без обов'язку цього переоформлення на право власності або права оренди на неї, і тому, товариству належить земельна ділянка площею 49,9468 га на праві користування, відповідно до протоколу № 25 засідання Виконкому ОСОБА_4 міської Ради Депутатів трудящих від 18.06.1946.

Як встановлено вище, позивач на виконання рішення ОСОБА_4 міської ради № 4 від 21.10.2011 «Про передачу в оренду ПАТ «ЗАК» земельних ділянок по вул.Димитрова, 44 для розташування промислового майданчика та пам'ятника загиблим робітникам абразивного комбінату» відповідних договорів оренди вказаних земельних ділянок із ОСОБА_4 міською радою не уклав.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV (в редакції на момент виникнення спірних відносин), самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальні підстави та порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлений статтями 156, 157 Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту «д» статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

19 квітня 1993 року постановою Кабінету Міністрів України № 284 затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до пункту 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Пункт 2 Порядку закріплює, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають: інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані (неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян).

Пункт 4 Порядку визначає, що розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості).

Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною радою рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина.

Як вбачається зі спірних актів ОСОБА_5 № 5 і № 6 та спірного рішення Виконкому №184 від 23.05.2014, при їх прийнятті вказані органи керувались Порядком визначення та відшкодування збитків у сфері земельних відносин, затвердженим рішенням ОСОБА_4 міськради від 27.03.2013 № 43 з урахуванням змін, внесених у Порядок рішенням міськради № 13 від 26.03.2014 (а. с.57-59).

Так, згідно положень пункту 1.4 даний Порядок застосовується при визначенні розміру збитків, зокрема, у випадках фактичного користування земельними ділянками (у разі правомірного набуття особою права на нерухоме майно, розташованого на земельній ділянці) без оформлення правовстановлюючих документів на землю та, як наслідок, несплати або неповної сплати плати за землю.

Відповідно до п.2.1 Порядку визначення сум збитків покладається на комісію по визначенню та відшкодуванню збитків у сфері земельних відносин.

За результатами розгляду матеріалів ОСОБА_5 складаються акти про визначення збитків по кожному суб'єкту окремо (п.2.10 Порядку).

Згідно положень п.2.12 Порядку акти про визначення збитків затверджуються рішенням виконавчого комітету міської ради.

Приймаючи до уваги, що в даному випадку мало місце фактичне користування вищевказаними земельними ділянками без достатніх правових підстав, у звязку з чим територіальна громада м. Запоріжжя в особі ОСОБА_4 міської ради отримала збитки у вигляді неодержаного доходу, який міг би одержати власник земельної ділянки, але не одержав внаслідок її тимчасового зайняття позивачем, суд приходить до висновку, що виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради правомірно прийняв рішення від 23.05.2014 №184 в частині затвердження актів про визначення розмірів збитків №5 та №6 від 25.04.2014.

Відповідач, приймаючи означене рішення в частині затвердження актів комісії з визначення розміру збитків, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що завдані збитки можуть бути відшкодовані в добровільному або в судовому порядку, правильність їх обчислення перевіряє суд, який буде розглядати справу про стягнення збитків, а не адміністративний суд при вирішенні спору про повноваження органу місцевого самоврядування при визначенні розміру збитків, завданих незаконним використанням земельної ділянки.

Стосовно позовних вимог про скасування актів комісії від 25.04.2014 №5 та №6 апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

ОСОБА_5 від 25.04.2014 №5 та №6 не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, які підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Такі акти та викладені у них факти і висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки.

Вказані акти є результатом діяльності працівників ОСОБА_5 з розгляду матеріалів щодо ПАТ «ОСОБА_4 абразивний комбінат», збирання доказової інформації відносно визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Отже, означені вище акти від 25.04.2014 не створюють жодних правових наслідків для позивача, не змінюють стану його суб'єктивних прав та обов'язків.

Таким чином, позовні вимоги про скасування актів від 25.04.2014 №5 та №6 є протиправними не підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.202КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 абразивний комбінат» залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2015 року у справі № 335/7793/14-а залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко