Справа № 804/7867/15
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 рокусправа № 804/7867/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року у справі № 804/7867/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Юнілайф Бренд Компані» до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілайф Бренд Компані» (далі - ТОВ «Юнілайф Бренд Компані») 26 червня 2015 року звернулось до суду з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення рішення № від 17 липня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «ТД Білецьких», викладені у акті №36-2201-35798283 від 03 квітня 2015 року (далі акт перевірки) на підставі якого його було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що події реалізації позивачем товарів ТОВ «ТД Білецьких» у спірних періодах, оплати таких товарів оформлені первинними документами, копії яких наявні в матеріалах справи, що містять обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону № 996-XIV, а відтак є належними доказами реальності спірних господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі відтворює зміст акта перевірки та рішення за результатами розгляду скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Юнілайф Бренд Компані» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №36-2201-35798283 від 03 квітня 2015 року в якому зроблено висновок, зокрема, про порушення позивачем пп.14.1.13 п.14.1. ст.14, п.135.1, пп.135.5.4, п.135.5 ст.135, п. 137.10 ст.137 ОСОБА_1 кодексу України не включено до складу валового доходу за 2013-2014 року суму отриманого доходу від невстановлених осіб у розмірі 1099146,30 грн., в т.ч. 2013 року 944992,07 грн., 2014 року 154154,23 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 207296,25 грн., в т.ч. 2013 року - 179548,49 грн., 2014 року 27747,76 грн. (а.с.19-51).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове-повідомлення рішення №000472201 від 22 квітня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 615027,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 307514,00 грн. (а.с.97).

За результатами адміністративного оскарження вищевказане податкове повідомлення-рішення скасовано в частині збільшення грошового зобовязання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 407730,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 203865,00 грн. (а.с.98-102) та прийнято нове податкове повідомлення-рішення № від 17 липня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 207297,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 103649,00 грн. (а.с.220).

Правомірність та обґрунтованість вказаного податкового повідомлення-рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені ОСОБА_1 кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п. 14.1.27 ст.14 ОСОБА_1 кодексу України, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п. 138.2 ст.138 ОСОБА_1 кодексу України, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням встановлених законом обмежень. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів.

Зі змісту ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ОСОБА_1 кодексу України вбачається, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в законодавстві, заборонено.

Таким чином, враховуючи вказані правові норми суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підставою для не включення до валових витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених будь-якими документами взагалі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач (постачальник) у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав з ТОВ «ТД Білецьких» (покупець) договір поставки товару №52 від 02 квітня 2013 року (а.с.145-150).

При цьому, з врахуванням положень п.п.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» судом першої інстанції досліджено питання щодо реального вчинення зазначеного правочину за наявності доказів, які підтверджують обставини здійснення господарської операції, а саме: видаткових накладних (а.с.180-190,192-197,200-203), товарно-транспортних накладних (а.с.191,198,199), звітів про дебетові та кредитові операції (а.с.151,153,156,204-205), банківських виписок (а.с.152,154-155,157-158).

Позивачем виписано ТОВ «ТД Білецьких» податкові накладні за квітнень, листопад 2013 року (а.с.159-179).

Отже, вказана господарська операція повязана з фактами руху активів платника податків, руху капіталу та спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про реальність господарської операції між позивачем та ТОВ «ТД Білецьких», за наслідками якої позивачем віднесено відповідні суми до складу витрат, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару та оплату його вартості.

Доводи відповідача про ненадання до перевірки документів стосовно навантажувально-розвантажувальних робіт чи дозвільних документів на проведення таких робіт є безпідставними, оскільки зазначені документи в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами, тому їх відсутність не може свідчити про нереальність господарської операції.

Крім того, відносно ненадання позивачем до перевірки необхідних документів, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Однак з акта перевірки не вбачається того, що посадові особи відповідача, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки документів), не вбачається того, що позивач відмовився надавати документи, які зазначені в акті перевірки як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки документів, є безпідставними. Та з цих підстав, колегія суддів вважає обґрунтованим дослідження судом першої інстанції усіх наданих позивачем документів в підтвердження правомірності своїх позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача, про наявність недоліків у товарно-транспортних накладних які, на його думку свідчить про безтоварність спірної господарської операцій, оскільки наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні містять достатньо інформації, що підтверджують обставин перевезення вантажу, а саме назви товару який перевозиться та його маса, пунктів навантаження та розвантаження, осіб відправника, одержувача та перевізника, підписи відповідальних осіб.

Також є безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про нереальність господарської операції позивача з ТОВ «ТД Білецьких» з посиланням на рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8843/14 від 24 липня 2014 року, яким було припинено шляхом ліквідації ТОВ «ТД Білецьких» та призначено голову ліквідаційної комісії та на рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8843/14 від 05 лютого 2015 року, яким ліквідовано ТОВ «ТД Білецьких» тому, що, як вірно зазначено судом першої інстанції, операції з реалізації позивачем товару ТОВ «ТД Білецьких» мали місце в 2013 році, а процедура припинення юридичної особи розпочалась у 2014 році.

Взагалі повязування податковим органом відсутності реальності вчинення господарської діяльності позивачем пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагента, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, слід зазначити, що посилання відповідача в акті перевірки на порушення позивачем п.п.135.5.4 ОСОБА_1 кодексу України є необґрунтованими, з огляду на те, що на момент перевірки та прийняття з урахуванням його висновків податкового повідомлення-рішення, вказана норма була виключена із ОСОБА_1 кодексу України згідно з Законом України «Про внесення змін до ОСОБА_1 кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року N 71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем ОСОБА_1 кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обовязку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року у справі №804/7867/15 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 21 грудня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко