Справа № 814/1906/15
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 814/1906/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шеметенко Л.П.
судді Запорожана Д.В.
судді Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації (далі ТУ ДСА) в Миколаївській області про стягнення коштів в сумі 12 180 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач протиправно не виплатив йому матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність підстав для виплати позивачу допомоги на оздоровлення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Ленінським районним судом м. Миколаєва було прийнято наказ від 05.05.2015 року №12/в/г/15 про надання відпустки судді Кирильчуку О.І., яким позивачу надавалась матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу (12 180 грн.) та відпустка строком на один календарний день.

ТУ ДСА повернула без виконання наказ №12 в/г/15 від 05.05.2015 року, оскільки відсутні правові підстави для його виконання.

Згідно з Витягом з наказу №3 від 30.01.15р. військового комісара Центрально-Миколаївського об`єднаного районного військового комісару, позивача призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Згідно з відпускним листом, виданим військовою частиною НОМЕР_1 , позивач перебував у відпустці у період з 04.05.2015 р. по 10.05.2015 року.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на час винесення наказу Ленінським районним судом м. Миколаєва про надання відпустки, позивач перебував на військовій службі, тому дія цього наказу припинилася, а відтак виплата позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі одного окладу за даним наказом є безпідставною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказується, що кількість днів відпустки та місце її проведення жодним чином не можуть впливати на право апелянта на отримання допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта, погоджується з необхідністю відмови у задоволенні позову, але з інших підстав, ніж ті, на які посилався суд першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про відпустки», щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати.

Згідно з абзацом 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що з 30 січня 2015 року позивач був звільнений від основної роботи судді Ленінського районного суду м. Миколаєва із збереженням заробітної плати, у зв`язку з призивом на військову службу під час проведення мобілізації.

Таким чином, на підставі п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про відпустки», щорічна відпустка позивача за основною роботою (або частина цієї відпустки) підлягає перенесенню на період, що настане після завершення виконання позивачем державного обов`язку щодо військової служби під час проведення мобілізаційних заходів.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що наказ Ленінського районного суду м. Миколаєва про надання відпустки судді Кирильчуку О.І. за місцем основної роботи під час виконання ним державного обов`язку щодо військової служби не відповідає вимогам Закону, та тому він правильно не був виконаний ТУ ДСА України в Миколаївській області, а довід апелянта про те, що кількість днів відпустки та місце її проведення жодним чином не можуть впливати на право апелянта на отримання за основним місцем роботи допомоги на оздоровлення є необґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не вказав саме наведену підставу для відмови в задоволенні позову, а посилався на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які стосуються надання відпусток військовослужбовцям за місцем служби та відповідно, не мають відношення до відпустки, наданої позивачу оскаржуваним наказом.

Однак, незважаючи на вказану помилку, справу вирішено судом правильно.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи не допустив, тому, відповідно до ч.4 ст. 202 КАС України, не має підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ч.4 ст. 202; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: М.П. Коваль