Справа № 815/4968/15
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/4968/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Коваля М.П.,

судді Шеметенко Л.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС України, за участю третьої особи ГУ ДКС України в Одеській області про визнання дій щодо звільнення (наказ від 31 липня 2015 року № 759-0) протиправними, поновлення на посаді державного інспектора відділу митного оформлення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування 100000 гривень моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірних дій.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 4 листопада 2015 року вищенаведений позов було частково задоволено. Визнано спірні дії протиправними. Скасовано спірний наказ. Поновлено позивача на відповідній посаді. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1376,65 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач вищенаведену постанову в апеляційному порядку не оскаржив.

В апеляційній скарзі Одеська митниця ДФС України просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення, а також того, що позивач може бути поновлений на посаді без зазначення структурного підрозділу з якого його було звільнено.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-порт» Південної митниці Міндоходів, а після реорганізації митниці (в силу ч. 4 ст. 36 КЗпП України) працював в Одеській митниці ДФС України на тій же посаді і в тому ж самому структурному підрозділі.

Наказом відповідача від 31 липня 2015 року № 759-0 було звільнено позивача з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-порт» Південної митниці Міндоходів за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці) /а.с. 5-6/.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, поняття «зміни в організації виробництва і праці» є загальною підставою для звільнення, яка включає в себе окремі, певні і самостійні підстави для такого звільнення, а саме ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи вбачається, що «змінами в організації виробництва і праці», які зазначені в спірному наказі, була саме реорганізація територіальних органів Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби (Постанова КМ України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 6 серпня 2014 р. № 311).

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Таким чином, обовязковою умовою звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у разі реорганізації підприємства є ще наявність скорочення чисельності або штату працівників. У разі відсутності такої умови (скорочення чисельності або штату працівників) роботодавець не має права звільняти працівника.

Зазначена правова позиція наведена в абз. 2 ч. 19 Постанови Пленуму верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 року № 9.

У позивача взагалі не мається доказів того, що при вищенаведеній реорганізації відбувалося будь-яке скорочення чисельності або штату працівників митниці.

Більш того, з Додатоку 2 до Постанови КМ України від 6 серпня 2014 року № 311 вбачається, що Південна митниця Міндоходів була у повному складі приєднана до Одеської митниці ДФС.

Згідно наказу Міндоходів «Про створення митних постів митниць Міндоходів» від 25 квітня 2013 року № 75, Південна митниця мала 9 митних постів.

Згідно наказу ДФС «Про створення митних постів митниць ДФС» від 09.09.14 року № 116 вищенаведені митні пости Міндоходів збереглися у повній кількості та з тими самими назвами.

Згідно штатного розпису Одеської митниці ДФС на 2015 рік на реорганізованій митниці збереглися і митний пост «Одеса-порт» і відділ митного оформлення № 6 і сама посада позивача державний інспектор /а.с. 58/.

Отже, при вищенаведеній реорганізації будь-якого скорочення чисельності або штату працівників митниці не відбувалося, що в свою чергу виключало можливість звільнення позивача за вищенаведеною нормою Закону.

21 липня 2015 року було припинено Південну митницю Міндоходів, а позивача звільнено 31 липня 2015 року саме з вже припиненої Південної митниці /а.с. 45/

З норм діючого законодавства не вбачається, що працівника можливо звільнити з вже не існуючої юридичної особи, навіть його правонаступником (юридичною особою).

Окрім того, позивач на 31 липня 2015 року, в силу ч. 4 ст. 36 КЗпП України, вже працював саме на Одеській митниці ДФС, що теж виключало можливість його звільнення з попереднього місця роботи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що керівник Одеської митниці ДФС має виключне право при реорганізації на переведення/прийом до нової митниці працівників, які працювали у попередній митниці, у звязку з тим, що такі твердження не ґрунтуються на нормах діючого законодавства (ч. 2 ст. 6 Конституції України).

Більш того, з норм діючого законодавства не вбачається, що продовження трудового договору з працівником у разі реорганізації підприємства (ч. 4 ст. 36 КЗпП України) потребує будь-яких додаткових зусиль з боку керівника реорганізованого підприємства.

Наявність бажання перевести працівника на іншу роботу вирішується в інший спосіб (теж передбачений нормами КЗпП України) ніж було застосовано відповідачем та не має наслідком звільнення саме за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, спірне рішення є протиправним.

Однак, суд першої інстанції поновив позивача на посаді державного інспектора відділу митного оформлення Одеської митниці ДФС не врахувавши, що позивач фактично був звільнений з посади державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС. Тобто, фактично не поновив позивача на займаній ним до звільнення посаді, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Пунктом 1 ст. 201 КАС України передбачено, що підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак з помилковим застосуванням вищенаведених норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого його постанова підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2015 року змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції: «Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 31 липня 2015 року № 759-0 скасувати. Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 6 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці Державної фіскальної служби України з 5 серпня 2015 року. Зобов'язати Одеську митницю Державної фіскальної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розрахунку середньомісячної заробітної плати 1757,84 гривень з вирахуванням відповідних внесків і платежів, з 5 серпня 2015 року по день фактичного поновлення на посаді. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Постанову в частині поновлення на посаді та виплати йому середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню».

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Постанова у повному обсязі виготовлена 25 грудня 2015 року.

Головуючий /ОСОБА_2/

Судді /ОСОБА_3/

/ОСОБА_4/