Справа № 0312/267/12 (2а/0312/15/12)
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Київ К/800/4111/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого судді - Черпіцької Л.Т.
Суддів -Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
при секретарі -Гуловій О.І.
за участю ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за касаційною скаргоюОСОБА_5
напостанову Нововолинського міського суду Волинської області від 08 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року
у справі№ 0312/267/2012
за позовомОСОБА_5
до1. Нововолинської міської ради Волинської області, 2. Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області
треті особи1. ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, 2. Відділ Держкомзему у м. Нововолинську Волинської області
провизнання неправомірним та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2012 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до Нововолинської міської ради Волинської області, виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, Відділ Держкомзему у м. Нововолинську Волинської області, про визнання протиправним та скасування рішення Нововолинської міської ради від 26 жовтня 2011 року №12/16 про затвердження меж земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 у м. Нововолинську Волинської області згідно додатку №2 до даного рішення та передачу цим особам у власність земельної ділянки площею 0,10 гектара та в оренду на сорок два роки земельної ділянки площею 0,0038 гектара для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що порушує його права як власника суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 у м. Нововолинську.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 08 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 08 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Нововолинської міської ради Волинської області від 26 жовтня 2011 року № 12/16 було вирішено затвердити межу земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 згідно додатку № 2 до даного рішення та передати даним громадянам у власність земельну ділянку площею 0,10 га та в оренду терміном на 2 роки земельну ділянку площею 0,0038 га для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

З приводу меж земельних ділянок між позивачем та третіми особами виник спір, з метою вирішення якого позивач неодноразово звертався до відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідача, ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з наступного.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, у тому числі, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 ст.158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1, 3 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим).

Відповідно до листа виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 16.05.2002р. № 5-770, згідно даних земельно-кадастрової документації площа спірних земельних ділянок у м. Нововолинську становить: по АДРЕСА_2 - 1030 кв.м, по АДРЕСА_1 - 1025 кв.м. На місцевості в даний час встановлені тверді межі ділянок.

Таким чином, спірним рішенням відповідача третім особам надано у власність земельну ділянку у розмірі, що передбачено чинним законодавством.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з ч.2. ст.107 Земельного кодексу України, у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 у м. Нововолинську на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2009 р. та межу земельної ділянки не змінював.

Відповідно до листа Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 04.08.2011 р. № 459/07-05, межі земельних ділянок з планом виділення земельних ділянок під забудову, який розроблений у 50-х роках минулого століття, в повній мірі не збігаються.

З огляду на це, межі спірних земельних ділянок були встановлені за фактичним використанням, тобто згідно огорожі.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку, що рішення Нововолинської міської ради від 26 жовтня 2011 року №12/16 прийняте в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 08 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: