Справа № 2а-5494/11/2670
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/34070/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробнича фірма „Інвекс Телеком" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби,

про визнання недійсним і скасування податкового повідомлення - рішення, визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Виробнича фірма „Інвекс Телеком" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.03.2012, визнання дій ревізора-інспектора відділу взаємодії з правоохоронними органами управління податкового контролю юридичних осіб Базарної Вікторії Вікторівни протиправними.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2012 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачем було правомірно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі висновків, викладених в акті перевірки.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.06.2012 скасовано, прийнято нове рішення, позовні вимоги задоволено частково, податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва Державної податкової служби № від 21.03.2012 визнано протиправним та скасовано, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення.

Відповідач звернувся з касаційною скаргою про скасування постанови суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість за фінансово-господарськими відносинами з контрагентами за період з 01.11.2008 до 31.07.2010 та складено акт № 6/1-22-70-18017573 від 05.03.2012.

Проведено перевіркою встановлено порушення позивачем п. 5.1 пп. 5.3.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість".

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 21.03.2012, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 552507 грн.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги частково, з висновками якого погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість", який регулював спірні правовідносини на час їх виникнення, податковий кредит - це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно з пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку і оплати товарів (робіт,послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За приписами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість" не дозволяється включення до податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ „Бета Трейдінг", ТОВ „Преображєніє", ТОВ „Прістекс ЛТД", ТОВ „Профіткомпані", ТОВ „Профінком", ТОВ „Екобудтехнолоджи", ТОВ „Трейд-Фокс", ТОВ „Корнест", ТОВ „Корон-Інвестгруп", ТОВ „ТС Альянс", ТОВ „Тібурон", ТОВ „Профіт Голд", ТОВ „Вестком-Груп", підтверджується наявними в матеріалах справи, належним чином оформленими, первинним документами бухгалтерського обліку, в тому числі, податковими накладними та актами виконаних робіт.

Розрахунки між позивачем та його контрагентами підтверджуються наявними в матеріалах справи кошторисами на виконання робіт, протоколами узгодження договірних цін та платіжними дорученнями.

Твердження відповідача про нікчемність угод, укладених між позивачем та вказаними контрагентами, судом апеляційної інстанції правомірно не прийняті до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Слід зазначити, що факт порушення кримінальної справи за відсутності обвинувального вироку, не є достатнім доказом для висновку про податкове зобов'язання, оскільки для підтвердження тих чи інших юридичних фактів необхідна наявність відповідних судових рішень, що набрали законної сили.

Крім того, порушення норм Закону України „Про податок на додану вартість" (чинного на момент здійснення спірних операцій) контрагентами позивача породжує негативні наслідки саме для цих підприємств і не може впливати на право позивача на бюджетне відшкодування податку на додану вартість.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірного податкового повідомлення -рішення.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.