Справа № 2а-483/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2015 р. м. Київ К/9991/78622/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, голови Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-23» про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року, -

встановив:

У грудні 2007 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому, після уточнення позовних вимог, просив: зобов'язати начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області виконати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 29 травня 2007 року та поновити його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати голову Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-23» підписати заяву, видану Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про його реєстрацію за вказаною адресою.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року постанову Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2011 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо зобов'язання голову Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-23» підписати заяву, видану Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. В іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29 травня 2007 року по цивільній справі № 2-2158/07 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виписки - допущено поворот виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2004 року, зобов'язано Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області поновити реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою старшого державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 5 вересня 2007 року було відкрито виконавче провадження № 403 з виконання виконавчого листа № 2-2158/07, виданого 3 вересня 2007 року Приморським районним судом міста Одеси, про зобов'язання Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області поновити реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

Дане виконавче провадження № 403 знаходилось на примусовому виконанні у відповідача з вересня 2007 року по жовтень 2007 року.

За цей період провадження виконавчих дій по провадженню № 403 постановами державного виконавця від 26 вересня 2007 року та від 5 жовтня 2007 року відкладалось з підстав ненадання стягувачем необхідних документів для виконання рішення суду.

29 жовтня 2007 року постановою старшого державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області зазначений виконавчий лист № 2-2158/07, у зв'язку із ненаданням стягувачем необхідних документів для реєстрації, без яких неможливо виконати судове рішення, та на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), був повернутий ОСОБА_4 без виконання.

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 знову отримав виконавчий лист по справі № 2-2158/07 та повторно пред'явив його відповідачеві до примусового виконання, але постановою державного виконавця від 29 січня 2010 року вказаний виконавчий документ знову був повернутий позивачеві на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Закону № 606-XIV.

Зазначена постанова державного виконавця від 29 січня 2010 року у квітні 2010 року була оскаржена ОСОБА_4 до Приморського районного суду міста Одеси, який своєю ухвалою від 16 листопада 2010 року відмовив ОСОБА_4 в задоволенні його скарги.

Однак, в подальшому, вказана ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 16 листопада 2010 року була скасована ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 2 червня 2011 року (справа № 22ц-3248/11), та цією ж ухвалою апеляційний суд визнав оспорювану постанову державного виконавця від 29 січня 2010 року про повернення виконавчого документа неправомірною і зобов'язав головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області відновити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2158/07, виданого 14 жовтня 2009 року Приморським районним судом міста Одеси, про зобов'язання Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області поновити реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачем було відновлено зазначене виконавче провадження.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 2 квітня 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2158/07, виданого 14 жовтня 2009 року Приморським районним судом міста Одеси, про зобов'язання Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області поновити реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, - закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону № 606-XIV (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

У матеріалах цієї справи міститься копія ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 на неправомірні дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_8 та зобов'язання відновити виконавче провадження, якою касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було задоволено частково, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 16 листопада 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 2 червня 2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, і що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції погодився із рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині зобов'язання начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області виконати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 29 травня 2007 року та поновити його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1. При цьому рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_4 щодо зобов'язання голову Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-23» підписати заяву, видану Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1, апеляційний суд скасував, провадження у справі в цій частині закрив на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У частині 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Компетенція судів щодо розгляду цивільних справ визначена статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно статті 383 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом (стаття 384 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно частин 1, 2 статті 85 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) у виконавчому провадженні на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби по виконанню рішення або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду. Скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому, крім іншого, просив зобов'язати начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області виконати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 29 травня 2007 року про поновлення його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, яка постановлена по цивільній справі, що, в свою чергу, виключає можливість розгляду таких позовних вимог за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо зобов'язання голову Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-23» підписати заяву, видану Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, при цьому помилково погодився із рішенням суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області виконати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 29 травня 2007 року та поновити його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1, - належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки дана справа не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Спір, який виник між сторонами, може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 11 жовтня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, голови Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-23» про зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

ОСОБА_3