Справа № 822/5801/15
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/5801/15

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Златобанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "Златобанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У звязку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_4 та ПАТ "Златобанк" укладена угода про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договір банківського вкладу) №07643 від 05.12.2014 року.

Згідно з умовами вказаного договору ОСОБА_4 відкриває депозитний рахунок на користь ОСОБА_3 (особа на користь якої відкритий вкладний (депозитний) рахунок). ОСОБА_3 за умовами договору набуває статусу вкладника.

У свою чергу, банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №7411, початкова сума якого складає 10 000 доларів США.

Факт внесення коштів ані банківською установою, ані відповідачем не заперечується.

13.02.2015 виконавчою дирекцією Фонду на підставі постанови Правління Національного банку України від 03.02.2015 №105 "Про віднесення ПАТ "Златобанк" до категорії неплатоспроможних" прийняте рішення №30 про запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 14.02.2015 року по 13.05.2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду для тимчасової адміністрації.

24.04.2015 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду з заявою, у якій просив включити його до реєстру вкладників, відповідь на яку позивачу не надана.

13.05.2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийняте рішення №99 про початок процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" та призначення уповноваженої особи Фонду з питань ліквідації.

Крім того, з письмових пояснень відповідача стало відомо, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Златобанк" ОСОБА_2 прийняті накази №164/1 від 08 квітня 2015 року "Про затвердження переліку нікчемних транзакцій та правочинів" та №165/1 від 09 квітня 2015 року "Про внесення змін до наказу №164/1 від 08 квітня 2015 року, шляхом викладення його у новій редакції".

Зазначеними наказами угоду про приєднання до публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування (договору банківського вкладу) №07643, укладену на користь позивача 05.12.2014 року, віднесено до категорії нікчемні транзакції та правочини.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року.

Відповідно до ч. 1 статті 26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

При цьому, порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений статтею 27 Закону.

В силу ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, встановлено ч.3 ст.38 Закону.

Отже, уповноважена особа Фонду має право визнавати правочини нікчемними, однак це право не є необмеженим. Такі дії посадова особа повинна чітко обґрунтувати нормативно, інакше це вважатиметься перевищенням владних повноважень.

Слід звернути увагу на те, що така підстава нікчемності правочинів як здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") з'явилась у Законі лише після 16.07.2015 року.

У той же час, відповідачем не доведено, що він мав право застосовувати до договору про банківський вклад будь - яку іншу підставу нікчемності правочину з тих, які зазначені у ч.3 ст. 38 Закону.

Загальне поняття нікчемності правочинів наведено в ст. 228 ЦК України.

Згідно з п. 2, 3, 4 та 6 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п.2); банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору (п.3); банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна (п.4); банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п.6).

Суд звертає увагу на те, що зазначені підстави визнання правочину (у тому числі договору) неплатоспроможного банку нікчемним не мають жодного відношення до договору, укладеного на користь позивача.

Разом з тим, у запереченнях до позовної заяви відповідач посилається на п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону, що передбачає, що здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення договорів, що призвело до збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку, є порушенням норм законодавства і підставою нікчемності правочину.

Суд критично оцінює таке посилання відповідача, зважаючи на те, що, як було вже сказано, частина 3 статті 38 доповнена пунктом 9 згідно із Законом № 629-VIII від 16.07.2015 року, а оскаржувані накази прийняті відповідачем у квітні 2015 року.

Отже, відповідачем не визначено конкретну підставу нікчемності правочину, укладеного за участі банку та позивача, що передбачені у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідачем не доведені, а судом не встановлені конкретні підстави для визнання нікчемним вищевказаного договору банківського вкладу.

Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимог щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, моральним засадам вирішується виключно судом. У той же час, відповідне судове рішення про визнання недійсним цього договору матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суд враховує також те, що постанова Правління НБУ № 777/БТ від 04.12.2014 року, на яку посилається відповідач у своїх запереченнях, не забороняє клієнтам банку розпоряджатися своїми коштами.

Втім, з оскаржуваних наказів вбачається, що в їх основу вищезазначена постанова Правління НБУ № 777/БТ від 04.12.2014 року не покладалась.

Крім того, суд враховує, що індекс постанови Правління НБУ свідчить про те, що остання віднесена до банківської таємниці, у зв'язку із чим ознайомитися із її змістом може лише обмежене коло осіб. При цьому, суду не надано будь-яких доказів ознайомлення позивача із змістом цієї постанови.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, яким чином та коли було доведено до відома постанову Правління НБУ № 777/БТ від 04.12.2014 року позивача та працівників банку.

Таким чином, за відсутності у рішенні відповідача посилань на передбачені Законом підстави визнання правочину нікчемним, таке рішення суб'єкта владних повноважень, на думку суду, є необґрунтованим, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про те, що воно є неправомірним та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 15 жовтня 2015 року №К/800/25865/15, №К/800/18507/15, №К/800/18453/15, від 06 жовтня 2015 року № К/800/20945/15, постанові від 06 жовтня 2015 року № К/800/20942/15.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЗЛАТОБАНК" ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6