Справа № 819/1672/14-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р. Справа № 876/9771/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.,

суддів Гулида Р.М., Каралюса В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року в справі №819/1672/14-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» до Реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області, третя особа: ОСОБА_1, про визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

встановив:

У серпні 2014 року позивач - ТзОВ «Золота Нива» звернувся в суд із позовом до Реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції Тернопільської області з позовом про визнання неправомірними дій та скасування рішення державного реєстратора Заліщицького РУЮ Тернопільської області ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 6781369 від 15.10.2013 року)

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Відповідач у своєму запереченні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі ст. 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.05.2007 року між орендарем ТзОВ «Золота Нива» та орендодавцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 159, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,14 га (кадастровий номер :01:001:0586), належну ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 033981, виданого Заліщицькою районною державною адміністрацією, яка розташована в межах Блищанської сільської ради. Строк дії договору - 20 років.

Даний договір оренди землі від 24.05.2007 року зареєстрований у Державному реєстрі земель 04.10.2007 року Заліщицьким реєстраційним відділом Тернопільської філії ДП центру ДЗК, про що свідчить відповідна відмітка про державну реєстрацію на договорі.

20.10.2011 року ТзОВ «Золота Нива», в особі директора ОСОБА_3, та ОСОБА_1 підписали угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки від 24.05.2007 року №159. Тоді ж, 20.10.2011 року, вказаними особами був складений та підписаний акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки.

Пунктом 5 даної угоди зазначено, що Договір вважається розірваним, а взаємні зобов'язання за Договором припиненими з моменту набрання чинності даної Угоди. Угода набуває чинності з моменту її державної реєстрації в державному органі про реєстрацію майнових прав. Як встановлено судом першої інстанції, державна реєстрація Угоди про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки так і не відбулась.

15.10.2013 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію іншого речового права - припинення права оренди ТзОВ «Золота Нива» на земельну ділянку та поданих документів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, враховуючи те, що право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване не було, - державним реєстратором реєстраційної служби Заліщицького РУЮ ОСОБА_2, у відповідності до п.4 та п.97 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, в межах Блищанської сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0586) та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на зазначену вище земельну ділянку за ОСОБА_1

Також, 15.10.2013 року, державним реєстратором реєстраційної служби Заліщицького РУЮ було прийнято оскаржене рішення індексний №6781369 про проведення державної реєстрації права оренди ТзОВ «Золота Нива» на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0586, що розташована за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, Блищанська сільська рада.

В той же день державним реєстратором реєстраційної служби Заліщицького РУЮ було внесено записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, а саме: реєстрацію припинення іншого речового права - оренди земельної ділянки на підставі угоди про дострокове розірвання договору оренди від 20.10.2011 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний №10171339.

Судом першої інстанції також встановлено, що під час розгляду заяви про реєстрацію припинення права оренди ТзОВ «Золота Нива» на земельну ділянку, державним реєстратором отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відповідно до якої, у вказаних реєстрах, крім запису про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1, - відсутні інші відомості (обмеження) про вказаний об'єкт (інші зареєстровані права).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно встановив, що державний реєстратор з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку перевірив наявність або відсутність зареєстрованих договорів оренди по вказаній земельній ділянці.

Крім цього, в матеріалах реєстраційної справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідно до якого, ОСОБА_3 (який був керівником ТзОВ «Золота Нива» як під час підписання Угоди про розірвання договору оренди землі, так і під час вчинення оскаржених реєстраційних дій) мав право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, і будь-які обмеження щодо представництва від імені товариства у Єдиному реєстрі відсутні. Таким чином, у державного реєстратора не було підстав вважати, що угода про розірвання договору оренди землі підписано не уповноваженою особою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (з змінами і доповненнями) (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 4 даного Закону визначено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтею 4-1 цього Закону.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає державний реєстратор, який також встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (пункти 1, 2 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV).

Як встановлено судом, державним реєстратором реєстраційної служби Заліщицького РУЮ 15.10.2013 року проведено державну реєстрацію припинення договору оренди на підставі угоди від 20.10.2011 року про дострокове розірвання договору оренди № 159 від 24.05.2007 року, що, на думку, апелянта є неправомірним, оскільки вказана угода про дострокове розірвання договору оренди не пройшла процедури державної реєстрації після її підписання.

Апеляційний суд зазначає, що Пунктом 1 частини другої статті 9 Закону № 1952-IV, який зазначений вище, чітко регламентовано дії державного реєстратора, зокрема, щодо встановлення відповідності обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом). У спірному випадку угода від 20.10.2011 року про дострокове розірвання договору оренди № 159 від 24.05.2007 року була укладена в письмовій формі, нотаріальне посвідчення такого правочину чинне законодавство не передбачало.

Щодо необхідності державної реєстрації договору, суд враховує наступне. Положення Цивільного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», чинні до 01.01.2013 року, передбачали, що моментом укладення договору оренди землі (набуття договором чинності) є його державна реєстрація, зокрема, стаття 640 Цивільного кодексу України визначала, що договір, який підлягає державній реєстрації, вважається укладеним з моменту його державної реєстрації, статті 18, 20 Закону України «Про оренду землі» вказували на набуття чинності договором оренди землі після його державної реєстрації. У спірному випадку мова йде про угоду про розірвання договору оренди землі.

Згідно зі статтею 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. При цьому, форму укладення правочину регламентує стаття 205 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом; правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з вимогами статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Вищезазначені норми свідчать про те, що правочин, спрямований на зміну або розірвання договору належить вчиняти у тій самій формі, у якій договір укладався, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що поняття «форма договору» - не охоплює поняття «державна реєстрація», оскільки державна реєстрація - не є різновидом форми договору.

У спірному випадку має місце укладення угоди про розірвання договору оренди до 2013 року, така угода про розірвання договору до 01.01.2013 року не пройшла процедури державної реєстрації.

Так, за цими змінами з частини третьої статті 640 Цивільного кодексу України виключені положення, які передбачають набуття чинності договором з моменту його державної реєстрації, та виключені статті 18 і 20 Закону України «Про оренду землі», які передбачали набуття договорами оренди чинності з моменту їхньої реєстрації.

Разом із тим, змінами в статті 125 Земельного кодексу України та статтю 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту її реєстрації.

Тому суд першої інстанції вірно зробив висновок, що з 01.01.2013 року чинне законодавство визначало, що державній реєстрації підлягає не договір як матеріальна форма домовленості сторін, а саме право оренди (речове право).

Таким чином, діючі положення законодавства України визначають, що договір оренди земельної ділянки набуває чинності (вважається укладеним) з моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов та його підписання сторонами, а право володіння та користування цією земельною ділянкою (право оренди) в орендаря виникає з моменту реєстрації цього права.

За нормами Цивільного кодексу України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, окрім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, які виникли з моменту вступу його в силу (стаття 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Твердження апелянта про те, що директор ТзОВ «Золота Нива» не уповноважений був укладати відповідні договори, не є підставою державному реєстратору самостійно визнавати такий правочин неправомірним та виносити рішення про відмову в проведенні реєстрації речових прав, які виникли на підставі таких правочинів.

Так, ст.204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На день проведення реєстраційних дій державним реєстратором жодного судового рішення щодо визнання правочинів недійсними, на підставі яких проводилися реєстраційні дії, до реєстраційної служби представлено не було. Не доведено факту наявності такого рішення позивачем і станом на даний час.

З огляду на викладене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на час проведення спірних реєстраційних дій у державного реєстратора були відсутні будь-які правові підстави вважати неукладеною вищезазначену угоду від 20.10.2011 року про дострокове розірвання договору оренди землі №159 від 24.05.2007 року, укладену між ОСОБА_1 (орендодавцем) та апелянтом (орендарем).

Відтак, вчинена державним реєстратором Заліщицького РУЮ реєстрація речового права (його припинення) на підставі угоди від 20.10.2011 року про дострокове розірвання договору, - відповідала всім вимогам законодавства, яке діяло на час її здійснення.

Пунктом 7 статті 16 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Також слід зазначити, що законодавством не передбачено строку для проведення реєстрації іншого речового права, в тому числі права оренди, чи його припинення, а лише встановлено, що таке право виникає з моменту його реєстрації, а відтак, дата складання угоди - не є визначальною в даному випадку.

Одночасно, суд враховує також і статті 24 Закону № 1952-ІV, яка визначає випадки, у яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Вказаний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень є вичерпним. У спірному випадку у державного реєстратора були відсутні підстави, визначені статтею 24 Закону № 1952-1V для прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золота Нива» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24.09.2014 року в справі №819/1672/14-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Гулид Р.М.

ОСОБА_4