Справа № 2а-9543/11/1370
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" грудня 2015 р. м. Київ К/800/9125/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення коштів,

встановив:

Львівський міський центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідача 13170,16 грн., з яких: 379,36 грн. - незаконно отримана допомога по безробіттю; 12790,80 грн. - безпідставно відшкодовані дотаційні витрати на оплату праці.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду про залишення його без змін, відповідач подала касаційну скаргу, в якій просить такі рішення скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як установлено судами, ОСОБА_4 на час звернення до Львівського міського центру зайнятості працювала на умовах цивільно-правового договору, тобто була зайнятою особою, а тому при зверненні до позивача із заявою про надання статусу безробітного нею подано неправдиві дані, внаслідок чого за відсутності правових підстав їй надано статус безробітної та виплачено допомогу по безробіттю в сумі 379,36 грн., а також відшкодовано роботодавцеві відповідача - СПД-ФО ОСОБА_6 дотаційні витрати на оплату праці відповідача в розмірі 12790,80 грн. Усього внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 Львівський міський центр зайнятості виплатив 13170,16 грн.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1- 4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС України дає підстави для висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_4 шляхом виплати допомоги по безробіттю та заробітної плати за рахунок дотацій, і не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС України.

Отже колегія суддів дійшла висновку про те, що спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

При розгляді справи врахована правова позиція Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладена в постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1884а15.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального права, скаргу позивача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 228, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення коштів закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: