Справа № 826/17009/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2015 року № 826/17009/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Нагорянського С.І., суддів Аблова Є.В., Добрянської Я.І.. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доПравління Пенсійного фонду України
провизнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Правління Пенсійного фонду України про:

1) визнання бездіяльності відповідача - Правління Пенсійного фонду України щодо виконання зобов'язань по внесенню змін в основний документ діяльності Пенсійного Фонду України - "Порядок подачі та оформлення документів для призначення пенсії" у відповідності до Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року - актом порушення матеріальних прав позивача;

2) зобов'язання відповідача негайно внести та затвердити зміни в "Порядок подачі та оформлення документів для призначення пенсії", що забезпечують документальне виконання та реальну виплату пенсій всім українським пенсіонерам, які проживають за межами України, у відповідності з Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року;

3) зобов'язання Правління Пенсійного фонду України визначити уповноважене територіальне управління Пенсійного Фонду України (бажано за місцем проживання позивача перед виїздом з України) і дати йому вказівку: прийняти у позивача необхідні документи для призначення пенсії за віком, призначити і виплачувати позивачу пенсії в Ізраїль з 10 лютого 2010 року (дати першого звернення до ПФУ), у відповідності до Конституції України та діючого пенсійного законодавства України.

В обґрунтування адміністративного позову зазначила, що з 07 грудня 1970 року по 02 березня 1993 року вона навчалась та працювала в Україні. Загальний трудовий стаж - 22 роки 2 місяці. До від'їзду з України проживала у м. Дніпропетровську, пенсію в Україні не отримувала.. З грудня 1996 року по сьогоднішній день позивач проживає в Ізраїлі. Оскільки 07 жовтня 2009 року Конституційний Суд України своїм рішенням № 25-рп/2009 встановив законне право всіх без виключення українських пенсіонерів, які проживають поза межами України, на отримання заробленої в Україні пенсії, а тому, починаючи з вказаної дати пенсійний фонд немає ніяких перешкод для призначення та виплати позивачу пенсії за віком, з урахуванням трудового стажу, не дивлячись на її проживання за кордоном.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року відкрито провадження у справі.

Позивач у судові засідання не з'явилась, в позовній заяві просила розглядати справу без її участі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання 28 жовтня 2015 року, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, колегією встановлено наступне.

На підставі рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року та у відповідності до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_2 звернулась до Правління Пенсійного Фонду України із заявою про поновлення та виплату пенсії, яку позивач отримувала в Україні, через територіальний орган Пенсійного фонду України.

З метою оформлення та призначення пенсії за віком, 09 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Правління Пенсійного фонду України із відповідною заявою.

Листом від 25 червня 2015 року № 6648/С-11 Пенсійний Фонд України повідомив позивача, що оскільки угода між Україною та Державною Ізраїль про соціальне забезпечення на сьогодні не ратифікована Верховною Радою України, призначення та виплата пенсії особі під час проживання за кордоном неможлива.

Крім того, позивачу було роз'яснено, що рішення про призначення їй пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Фонду у районі, місті, районі у місті за місцем проживанням (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом із документами, необхідними для призначення пенсії (про стаж, заробіток тощо).

В силу ст. 51 Закону №1058-ІV, під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону №1058-ІV з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 цього Закону.

Тобто, із системного аналізу вищенаведеного вбачається, що у позивача існує право на отримання пенсії за віком.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 до виїзду за кордон пенсію не отримувала, а тому суд зазначає наступне.

Порядок звернення за призначенням пенсії і строки її призначення встановлено статтями 44, 45 Закону № 1058-ІV.

Положеннями вказаних статей Закону передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 1 пункту 1 вказаного Порядку № 22-1 визначено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно приписів п. 1.7 Порядку № 22-1, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі, якщо до заяви про призначення, відновлення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за пенсією вважається день приймання заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком встановлено пунктом 2.1 Порядку № 22-1.

Такими документами, крім інших, є: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Посадова особа підприємства, установи, організації зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. У 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії (п.п. 3.1, 3.2 Порядку № 22-1).

При цьому, у відповідності до вимог пункту 4.1 Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Як зазначено в п. 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, після прийняття рішення Конституційним Судом України і на теперішній час інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийнято, що також підтверджує позиція Конституційного Суду України, викладена в ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження від 08 липня 2014 року у справі № 2-62/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у взаємозв'язку з положеннями частини другої статті 46 цього закону, частини другої статті 22, частин першої, другої статті 24, частини третьої статті 25, частини першої статті 46 Конституції України, частин другої, третьої статті 67, статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України".

При цьому, Конституційний Суд України у своїй ухвалі зазначив, що наведене суб'єктом права на конституційне звернення обґрунтування та аналіз положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які він просить витлумачити, дають підстави для висновку, що питання стосовно виплати пенсій особам, які обрали постійним місцем проживання країну, з якою Україною не укладено міжнародного договору у сфері пенсійного забезпечення, законодавчо не врегульовано. Тому ці прогалини повинні бути заповнені в законодавчому порядку, а не шляхом офіційного тлумачення.

Право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених Законом, закріплене в статті 46 Конституції України, і є їх невідчужуваним і непорушним правом, гарантованим Основним Законом України. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутність законодавчо встановленого механізму виплати пенсії громадянину України, який проживає за кордоном, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, передбаченого статтею 46 Конституції України.

Так, позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату пенсії за віком, яка повинна була бути направлена відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» до компетентного органу, тобто до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України.

Натомість, відповідач розглянув вищевказану заяву позивача по суті та фактично прийняв рішення про відмову у призначенні їй пенсії, з підстав відсутності законодавчого врегулювання питання виплати пенсії особам, які проживають за кордоном.

Як зазначив представник відповідача у письмових запереченнях проти позову, до заяви від 09 червня 2015 року позивачем не було надано документів, перелічених у п. 2.1 Порядку № 22-1.

Позивачем у свою чергу також не надано доказів, які б свідчили надання нею разом із заявою про призначення пенсії за віком необхідного переліку документів.

Разом з тим, всупереч положенням ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV та приписам ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», відповідач не направив заяву позивача до відповідного уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання позивача в Україні для розгляду та прийняття рішення, в порядку ч. 2 ст. 49 № 1058-IV.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, відповідно до ч. 2. ст. 11 КАС України, та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не направленні заяви позивача до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України для розгляду по суті та прийняття рішення про призначення пенсії за віком.

Стосовно позовної вимоги № 3, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, також в межах ч. 2 ст. 11 КАС України, а тому порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов'язання відповідача надіслати заяву позивача про призначення пенсії до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання позивача в Україні для розгляду по суті і прийняття рішення.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про зобов'язання правління Пенсійного фонду України визначити уповноважене територіальне управління ПФУ та дати йому вказівку прийняти у позивача необхідні документи для призначення пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року (дата прийняття Рішення КСУ № 25-рп/2009) в Ізраїль, оскільки вищевказані є дії є втручанням в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень. Крім того, як вірно зауважив відповідач, чинним законодавством не наділено Пенсійний фонд України повноваженнями щодо надання його територіальним органам тих чи інших вказівок стосовно призначення пенсії конкретній фізичній особи.

З приводу позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо виконання зобов'язань по внесенню змін в основний документ діяльності Пенсійного Фонду України - "Порядок подачі та оформлення документів для призначення пенсії" у відповідності до Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року - актом порушення матеріальних прав позивача та зобов'язання відповідача негайно внести та затвердити зміни в "Порядок подачі та оформлення документів для призначення пенсії", що забезпечують документальне виконання та реальну виплату пенсій всім українським пенсіонерам, які проживають за межами України, у відповідності з Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, суд зазначає наступне.

Так, зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 вбачається, що обов'язок щодо приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, покладено на Верховну Раду України.

При цьому, Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (Порядок №22-1) регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, станом на час розгляду справи в суді, Верховною Радою України не було внесено відповідних змін до законодавчих актів стосовно спірних правовідносин, у тому числі, до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Слід зазначити, що останні зміни до ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» були здійснені на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 03 серпня 2006 року №67-V щодо виплати пенсій громадянам України, які перебувають за кордоном».

Відповідно до п. 1 та 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384 (далі - Положення №384), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Згідно п. 10 Положення №384, керівництво діяльністю Пенсійного фонду України здійснює правління Пенсійного фонду України, чисельність і персональний склад якого затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 Положення №384 визначено вичерпний перелік повноважень правління Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищенаведене, посилання позивача про протиправну бездіяльність Пенсійного фонду України щодо виконання зобов'язань по внесенню змін до Порядку № 22-1 у відповідності до Рішення КСУ №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року не знайшли свого відображення під час розгляду справи, оскільки суд не вбачає з боку Пенсійного фонду України протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності стосовно позивача.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не пересилання уповноваженому територіальному органу заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату пенсії за віком, у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов'язати Пенсійний фонд України направити до уповноваженого територіального управління Пенсійного фонду України за останнім місцем проживання ОСОБА_1 її заяву від 09 червня 2015 року про призначення та виплату пенсії за віком для розгляду по суті та прийняття рішення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

3. В решті позову відмовити.

4. Судові витрати у розмірі 25,30 (двадцять п'ять грн. 30 коп.) присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя С.І. Нагорянський

Судді Є.В. Аблова

Я.І. Добрянська