Справа № 826/23871/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року 16:55 № 826/23871/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Гарника К.Ю., Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України
до Державної фінансової інспекції України
про визнання протиправними та скасування пунктів 1,2 вимоги від 02.10.2015 №04-14/1363,
ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фінансової інспекції України, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2 вимоги від 02.10.2015 №04-14/1363.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта ревізії щодо порушення позивачем відповідних положень цивільного та господарського законодавства, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної ревізії щодо порушень позивачем положень чинного законодавства України при провадженні господарської діяльності є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення ревізії встановлено безпідставне віднесення позивачем коштів до певних категорій видатків. За таких обставин, контролюючий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Державна фінансова інспекція України, на виконання п. 2.6 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на II квартал 2015, провела ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» МОЗ України за період з 01.01.2011 по 01.06.2015, за наслідками якої складено акт ревізії від 01.09.2015 № 04-21/12.

02 жовтня 2015 відповідачем винесено вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень № 04-14/1363, в якій зазначено про наступні порушення, що призвели до матеріальної шкоди (збитків), а саме:

- ревізією законності встановлення та виплати надбавок до посадових окладів по керівному складу підприємства встановлено, що без отримання відповідних рішень (погоджень) МОЗ України з 09.04.2013 по 30.04.2014 колишньому директору ОСОБА_1 нараховано та виплачено надбавку за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50 відсотків посадового окладу. Як наслідок, на порушення пункту 27 контракту від 09.04.2013 № 704 колишньому директору підприємства ОСОБА_1 безпідставно виплачено надбавку за інтенсивність праці та особливий характер роботи на суму 95 279,86 грн., чим завдано збитків на вказану суму;

- ревізією правильності нарахування та виплати матеріальної допомоги по керівному складу підприємства, встановлено, що колишньому директору ОСОБА_2 та директору Гайдуку JI.B. нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення, не передбачену контрактами. З огляду на зазначене, на порушення абз. 2 пп. 6 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.05.99 № 859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності та об'єднань державних підприємств» та вимог контрактів від 25.06.2006 (п. 19) та від 18.07.2011 № 570 (п. 26) колишньому директору ОСОБА_2 та директору Гайдуку JI.B. безпідставно виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення на загальну суму 124 614,71 грн., чим завдано збитків на вказану суму;

- під час проведення зустрічної звірки на ДП «Зовнішторгвидав» встановлено, що підприємство за власний кошт здійснило оплату за розміщення оголошень про закупівлю в інформаційних бюлетенях «Вісник державних закупівель», міжнародних інформаційних виданнях «Announcer of the public purchasing», замовником яких є MОЗ України, на суму 119 708,00 гривні. Крім цього, МОЗ України не відшкодовано підприємству здійснені судові витрати за рішенням суду на загальну суму 6 024,53 гривні. Зважаючи на викладене, на порушення ч. 5 ст. 73 Господарського кодексу України підприємство оплатило витрати сторонньої організації, в особі МОЗ України, на суму 125 732,53 грн., чим завдано збитків на вказану суму;

- ревізією установлено безпідставне списання 149 літрів бензину марки А-95 та 3 літрів дизпалива на загальну суму 1 264,71 грн., що призвело до збитків на вказану суму. Під час ревізії порушення усунуто частково на суму 364,67 гривні.

Як наслідок, від позивача вимагалось усунути вказані порушення та забезпечити відшкодування збитків (матеріальної шкоди) в установленому законом порядку.

Позивачу також запропоновано розглянути питання про притягнення до встановленої законом відповідальності працівників, відповідальних за зазначені порушення.

Не погоджуючись з правомірністю вимоги про усунення порушень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Стаття 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю» визначає, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до положень пунктів 7, 10, 13 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю» органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України (далі - Положення), затверджену указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства.

Норми підпункт 4 пункту 4 Положення вказують, що Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Наведені правові норми дають підстави вважати, що орган державного фінансового контролю має право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом України, зокрема у постановах від 16 вересня 2015 року у справі №21-1143а15, від 15 квітня 2014 року у справах №№21-40а14, 21-63а14), від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14).

Так, у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1143а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду із позовом про скасування вимоги Інспекції, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та містять зобов'язання відшкодувати збитки.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Як встановлює частина перша статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на обов'язковість висновків Верховного Суду України, а також враховуючи, що пункти 1 вимоги стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, суд приходить до висновку, що вимога Держфінінспекції України в цій частині не створює юридичних наслідків для позивача та не порушує його прав чи інтересів.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування пункту 1 вимоги Держфінінспекції України від 02.10.2015 № 04-14/1363 нормативно не підтверджуються.

Стосовно п. 2 вимоги, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 вимоги позивачу приписано розглянути питання про притягнення до встановленої законом відповідальності працівників, відповідальних за порушення.

Позивач до матеріалів справи не надав жодних письмових доказів розгляду питання, визначеного в п. 2 вимоги, внаслідок чого вимога в цій частині скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства для постачання медичних установ «Укрмедпостач» Міністерства охорони здоров'я України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді К.Ю. Гарник

А.Б. Федорчук