Справа № 826/23009/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 грудня 2015 року № 826/23009/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будархреставрація»
до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будархреставрація» (далі по тексту - позивач), враховуючи уточнений адміністративний позов, звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07 травня 2015 року № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/23009/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 26 жовтня 2015 року представник позивача підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав.

Керуючись приписами частини 6 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будархреставрація» перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві.

З матеріалів справи вбачається, що посадовою особою відповідача на підставі п. 200.10 ст. 200 ПК України в порядку ст. 76 ПК України проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за 01 місяць 2015 року ТОВ «Будархреставрація», податкова декларація № від 20 лютого 2015 року, за результатами якої складено акт від 20 квітня 2015 року № 2319/10/26-51-01-09 (далі по тексту - акт перевірки).

Як висновок проведеною перевірки відповідачем встановлено порушення п. 198.2 ст. 198 ПК України, п. 4 розд. 2 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 23 вересня 2014 року № 966 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23 січня 2015 року № 13, а саме: дані камеральної перевірки свідчать про завищення залишку суми від'ємного значення у декларації за січень 2015 року, який включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 20.2) на суму 11240 грн. та про заниження суми, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду та сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету на суму 1669 грн.

На підставі акт перевірки відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2015 року № , яким позивачу в порушення п. 198.2 ст. 198 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 2086,25 грн., у тому числі за основним платежем - 1669 грн. та за штрафними санкціями - 417,25 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2015 року № , яким позивачу в порушення п. 198.2 ст. 198 ПК України зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 18541 грн. за січень 2015 року в податковій декларації № від 20 лютого 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ є включення позивачем до складу податкового кредиту декларації за січень 2015 року податкових накладних, дата виписування яких інша, ніж січень 2015 року.

Рішенням ДФС України від 28 серпня 2015 року № 18393/6/99-99-10-01-04-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення - без змін.

Таким чином, не погоджуючись із такими висновками та рішеннями Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві, позивач звернувся до суду.

Щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Приписами пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу положень пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як передбачено пунктом 200.8 статті 200 Податкового кодексу України, до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що право на отримання сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість виникає у платника податків, в тому числі, за умови дотримання ним порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

З акту перевірки вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що позивачем в податкову декларацію від 20 лютого 2015 року № включено до податкового кредиту за січень 2015 року суми на підставі податкових накладних за грудень 2014 року: на суму 72500 грн. (у тому числі ПДВ 14500 грн.), номер постачальника 36; на суму 10000 грн. (у тому числі ПДВ 2000 грн.), номер постачальника 11; на суму 4166,67 грн. (у тому числі ПДВ 833,33 грн.), номер постачальника 08; на суму 5356,97 грн. (у тому числі ПДВ 1071,4 грн.), номер постачальника 28; на суму 9028,33 грн. (у тому числі ПДВ 1805,67 грн.), номер постачальника 57 - усього на суму 101051,97 грн., у тому числі ПДВ 20210,40 грн.

Факт включення податкових накладних, виписаних контрагентами позивача у грудні 2014 року до складу податкового кредиту за січень 2015 року не заперечується сторонами.

Проте, судом не приймаються до уваги доводи відповідача, що право платника податків на включення суми податку на додану вартість на підставі обмежувалось звітним періодом, оскільки вони не кореспондуються з положеннями п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 198 ПК України у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів щодо відсутності податкових накладних, які слугували підставою для зменшення позивачу податкового кредиту за перевіряємий період в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не надано та не відображено в акті перевірки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачу нормами ПК України надано право на включення до складу податкового кредиту в наступних періодах сум ПДВ згідно отриманих податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати їх складення, а відтак висновки Акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та завищення податкового податку на додану вартість є помилковими.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від від 07 травня 2015 року № та № підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві не доведена правомірність спірних дій та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Будархреставрація» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 94, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будархреставрація» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві від від 07 травня 2015 року № та № .

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будархреставрація» понесені ним витрати по сплаті судового збору у 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник