Справа № П/811/3304/15
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Справа № П/811/3304/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (надалі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить (з урахування розрахунку сум заборгованості):

1. визнати бездіяльність відповідача по невиплаті у встановлені строки, грошового забезпечення за серпень 2015 року та одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - протиправною;

2. стягнути з відповідача:

- заборгованість по грошовому забезпеченню за серпень 2015 року в сумі 2 554,22 грн.;

- заборгованість по невиплаченій одноразовій грошовій допомозі в сумі 26 399,12 грн.;

- компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.;

3. зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити:

- матеріальну допомогу (допомогу на оздоровлення);

- середній заробіток, за весь час затримки, по день фактичного розрахунку;

- щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 26.08.2015 року по 26.09.2015 року та з 26.09.2015 року по 26.10.2015 року;

- грошове забезпечення за штатною посадою на день скорочення з посади за період з 26.08,2015 року по 26.09.2015 року та з 26.09.2015 року по 26.10.2015 року;

- компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати;

- індексацію грошових доходів населення.

Встановити 10-денний термін, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для здійснення зазначених нарахувань та проведення виплат;

4. допустити негайне виконання постанови суду у частині стягнення з грошового забезпечення

за серпень 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при його звільненні з органів МВС у запас через скорочення штатів з ним, всупереч чинному законодавству, не проведений повний розрахунок всіх виплат в день його звільнення, що призвело до моральних страждань через втрату нормальних сімейних зв'язків та можливості ведення нормального стилю життя.

У судовому засіданні 14.12.2015 року позивач підтримав позовні вимоги повністю, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Також, позивачем подано розрахунок сум заборгованості, згідно якого станом на 14.12.2015 р. загальна суму заборгованості становить - 76 844,05 грн., в тому числі: заборгованість по грошовому забезпеченню за серпень 2015 в сумі 1754,00 грн.; заборгованість по невиплаченій одноразовій грошовій допомозі в сумі 26 399,12 грн.; заборгованість по середньому заробітку, за весь час затримки, по день фактичного розрахунку в сумі 21 356,72 грн., заборгованість по грошовій допомозі у розмірі грошового забезпечення за штатною посадою на день скорочення з посади за період з 26.08.2015 року по 26.09.2015 року та з 26.09.2015 року по 26.10.2015 року в сумі 11 371,76 грн.; заборгованість по матеріальній допомозі (допомога на оздоровлення) в сумі 5963,21 грн.; компенсація за завдану моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн..

Крім того, позивачем у судовому засіданні заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.86).

Відповідачем подано до суду заперечення відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки з позивачем проведено частковий розрахунок. Водночас, повний розрахунок відповідач не мав можливості здійснити через відсутність необхідних коштів, а саме несвоєчасним фінансуванням з Міністерства аграрної політики та продовольства України. Також відповідач вказав, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди теж не поширюється на позивача, так як він був працівником ОВС, на якого не поширюються дії норм КЗпП України (а.с.62-65).

Представник відповідача у судове засідання 14.12.2015 р. не з'явився, подав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі (а.с.76-77).

Відтак, заслухавши думку позивача та на підставі усної ухвали, прийнятої у судовому засіданні та занесеної до журналу судового засідання від 14.12.2015 р., подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження.

Суд, дослідив письмові докази у справі, з'ясував всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінив докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, зазначає наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та проходив службу на посаді старшого інспектора відділу ветеринарної міліції громадської безпеки УМВС України в Кіровоградській області (а.с. 19-24).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 26.08.2015 р. № 302 о/с майора міліції ОСОБА_1, на підставі пункту 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, було звільнено з органів внутрішніх справ з 26 серпня 2015 року. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить - 16 років 04 місяці 08 днів (а.с.26-29).

Відповідно до ст.З Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у т.ч. й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та виплат при звільненні регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: "Про оплату праці", Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМУ від 17.07.1992 р. № 393).

Згідно ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно ст.2 вказаного Закону, основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). ОСОБА_1 встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. ОСОБА_1 включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно з ст.94 КЗпП України уповноважений орган за виконану роботу щомісячно виплачує заробітну плату.

Ст.115 цього Кодексу установлено, що заробітна плата виплачується працівникові регулярно в робочі дні у встановлені строки, але не рідше двох разів на місяць.

Відповідно до статті 12 Конвенції МОП №158 "Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця" 1982 р., працівник, трудові відносини з яким було припинено, має право відповідно до національного законодавства й практики на: а) вихідну допомогу або інші аналогічні види допомоги у зв'язку з припиненням трудових відносин, розмір якої залежить, зокрема, від стажу роботи й розміру заробітної плати, і котрі виплачуються безпосередньо роботодавцем або з фонду, створеного з внесків роботодавців.

Затримка виплати заробітної плати навіть на значні терміни не може перешкоджати праву працівника стягнути заборгованість по заробітній платі незалежно від тривалості затримки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 КЗпП).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що у зв'язку з недостатнім та несвоєчасним фінансуванням з Міністерства аграрної політики та продовольства України заборгованість з виплати по грошовому забезпеченню ОСОБА_1 за серпень 2015 р. складає 1754,00 грн. (а.с.47).

Суд зазначає, що посилання відповідача на відсутність бюджетних коштів є безпідставними.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції"", Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникові власником або уповноваженим органом, та виплата заробітної плати проводиться за місцем роботи (ст. 24 цього Закону). Крім того, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 р. № 13, судам необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Оскільки позивач безпосередньо перебував у трудових відносинах та отримував заробітну плату в УМВС України в Кіровоградській області - слід зобов'язати саме УМВС України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за серпень 2015 року в розмірі 1754,00 грн., а тому позовні вимоги у цій частині слід задовольнити.

Згідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний уповноваженим органом в разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні договору з підстав п.1 ст. 40 КЗпП України виплачується вихідна допомога.

Відповідно до п. 10 Постанови КМ України, від 17.07.1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У судовому засіданні встановлено, що при звільненні позивача одноразова грошова допомога відповідачем не була виплачена, що підтверджується матеріалами справи, а отже, позовна вимога про зобов'язання УМВС України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 26 399,12 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

В матеріалах справи міститься довідка № 12/1566 від 26.10.2015 р. (а.с.82), згідно якої грошове забезпечення позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню, відповідно до вимог "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, складає 11926,42 грн. (червень 2015 р. - 7842,14 грн., липень 2015 р. -4084,28 грн.).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 р." кількість робочих днів у червні-липні 2015 р. становила 20 та 23 день відповідно.

Відтак, враховуючи вищевикладені відомості, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 277,35 грн. (11926,42 грн. / 43 робочих днів у червні-липні 2015 р.).

Згідно з вищевказаним листом Міністерства соціальної політики України, з урахуванням ОСОБА_2 від 18.09.2015 р. № 560/13/133-15 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік", в частині скорочення кількості робочих днів у жовтні 2015р., суд встановив, що тривалість вимушеного прогулу позивача складає 77 робочих днів (з 27 серпня 2015 р. по 14 грудня 2015 р.).

Відповідно судом обраховано, що розмір грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу складає 21 355,95 грн. (277,35 грн. х 77 днів) та підлягає стягненню з відповідача.

Отже, з моменту звільнення та до теперішнього часу з причин та по вині відповідача позивачем не було отримано нарахованих грошових сум у відповідності та в строки вказані у викладених статтях КЗпП України, а тому дії МВС України щодо невиконання приписів норм КЗпП України, а саме ст.ст. 44, 94, 115, 116 щодо позивача є протиправними.

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи ездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно до ч.І ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" містяться посилання на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової") шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Пленум (п. 9 постанови) також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.З постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно чинного законодавства моральна шкода-це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси і може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що діями (бездіяльністю) відповідача позивачу безумовно завдана моральна шкода. Проте суд вказує, що сума заявленої моральної шкоди на думку суду, не відповідає доведеним фактам моральних страждань позивача. Оцінюючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає, що з урахуванням для відновлення порушених прав позивача справедливою сатисфакцією такої шкоди буде сума у розмірі 3000,00 грн..

Також, позивачу на день звільнення не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до пп. 2.16.1 п. 2.16. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007р. №499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за №205/14896 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік -допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 657,37 грн. (а.с.56).

Щодо позовних вимог позивача щодо виплати щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 26.08.2015 р. по 26.09.2015 р. та з 26.09.2015 р. по 26.10.2015 р. грошового забезпечення, яке він отримував за штатною посадою на день скорочення з посади за період з 26.08.2015 р. по 26.09.2015 р. таз 26.09.2015 р. по 26.10.2015 р., то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки їх суми вже враховані при обрахунку розміру грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про індексацію грошових доходів населення та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки, по день фактичного розрахунку, то у задоволенні зазначених вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, затверджені виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати, до яких не відносяться індексація грошових доходів населення та компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати середній заробіток, за весь час затримки, по день фактичного розрахунку. Додатково, суд роз'яснює, що при нарахуванні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу була врахована індексація грошових доходів, в тому числі за червень-липень2015 року.

Судових витрат, які підлягають стягненню на користь сторін, судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області по невиплаті ОСОБА_1 у встановлені строки, частину грошового забезпечення за серпень 2015р. та одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - протиправною.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (ід.номер : НОМЕР_1):

- нараховане грошове забезпеченню за серпень 2015 р. в сумі 1754 (одна тисяча сімсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.;

- вихідну допомогу при звільненні в сумі 26 399 (двадцять шість тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 12 коп.;

- нараховану матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 4657(чотири тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 37 коп.;

- компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.;

- нараховане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 21 355 (дев'ятнадцять одна тисяча триста п'ятдесят п'ять) грн. 95 коп..

Допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (ід.номер НОМЕР_1) невиплаченого грошового забезпечення за серпень 2015 р. в розмірі 1754,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її оголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2