Справа № 818/3107/15
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2015-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 р. Справа № 818/3107/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Осіпової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мікулінцевої А.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/3107/15

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнанння протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 року №671-15 про визначення суми податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 8284грн.27коп.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.286.5 ст.286 розділу ХІІІ цього ж Кодексу відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, яке позивач вважає протиправним та таким, що має бути скасовано, оскільки п.3 договору оренди земельної ділянки від 02.12.2004 року, укладеного з Сумською міською радою, передбачено, що розмір орендної плати за рік становить 0,03% від нормативної грошової оцінки землі, а не 3%, як вказує контролюючий орган.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Пунктом 288.1 ст.288 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Пунктом 288.4. ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Таким чином, Податковим кодексом України врегульовано, що конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку визначається договором оренди. Тобто особа зобовязана буде сплачувати збільшений розмір орендної плати лише у випадку внесення відповідних змін до договору.

Крім того, позивач вказує, що він фактично користується не 0,1025 га земельної ділянки, як це вказано в п.1.1 договору оренди, а лише 0,0711 га, оскільки відповідно до плану та кадастрового плану земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Суми, пров. Коцюбинського,16, які є невідємними частинами договору (додатки №1 та №2), 0,0314 га площі земельної ділянки становить водоохоронну зону р. Сумка, внаслідок чого існують обмеження в її використанні. Тому розрахунок орендної плати за землю повинен проводитися, виходячи із площі земельної ділянки, яка не належить до прибережної захисної смуги уздовж річки.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с.23-24), пояснивши, що з 01 січня 2011 року мінімальний розмір річної орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності та грошову оцінку яких встановлено, становить 3% від їх нормативної грошової оцінки.

Оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати за землю відбулося не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати земельного податку у новому розмірі виникла у позивача незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою його сторін.

З приводу тверджень позивача про необхідність обчислення суми орендної плати, виходячи з площі земельної ділянки, яка не перебуває в водоохоронній зоні р. Сумка, пояснив, що умовами договору від 02.12.2014 року чітко передбачено передання в оренду земельної ділянки площею 0,1025 га, а не 0,0711 га, як зазначає ОСОБА_1, та саме така площа земельної ділянки значиться в акті прийому-передачі обєкта оренди та в акті погодження в натурі меж земельної ділянки.

Заслухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України ДПІ у м. Сумах прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 року №671-15 про визначення ФОП ОСОБА_1 суми податкового зобовязання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 8284грн.27коп. (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2004 року між позивачем та Сумською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1025, яка знаходиться за адресою: м. Суми, пров. Коцюбинського, 16 (а.с.8-9).

Категорія землі житлової та громадської забудови (п.1.3). Орендна плата на рік становить 0,03% від нормативної грошової оцінки землі (п.3).

Погоджуючись з висновками контролюючого органу про необхідність визначення орендної плати за земельну ділянку в розмірі, який не є меншим, ніж встановлено ПК України, суд зазначає, що зі змісту Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час укладання договору оренди земельної ділянки від 02 грудня 2004 року; далі - Закон № 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

З 01 січня 2011 року набрав чинності ПК України, який, відповідно до пункту 1.1 статті 1, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, ПК України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХІІІ ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

Згідно з пунктом 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу з орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплено в пункті 5.2 статті 5 цього Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 2 грудня 2014 року (справа № 21-274а14), у постанові від 07.04.2015 року (справа №21-117а15) та у постанові від 21.04.2015 року (справа №21-131а15).

З приводу тверджень позивача щодо використання ним лише 0,0711 га земельної ділянки, а не 0,1025 га, внаслідок розташування її частини розміром 0,0314 га у прибережній захисній смузі уздовж річки Сумки суд зазначає, що згідно з п.1.1 договору від 02.12.2004 року в оренду передається земельна ділянка площею саме 0,1025 га (а.с.8), про що також свідчить акт приймання-передачі обєкта оренди (додаток №4 до договору, який є його невідємною частиною) та акт про погодження в натурі меж земельної ділянки (а.с.12), в яких загальна площа ділянки теж значиться як 0,1025га.

Отже, згідно із наведеними вище документами земля була надана позивачу в оренду загальною площею 0,1025га, без окремого надання в оренду ділянки, що не знаходиться в межах водоохоронної зони р. Сумка. Доказів того, що позивач користується лише частиною земельної ділянки, до суду не надано.

Відповідно до п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому, ані Податковий кодекс України, ані Законом України «Про оренду землі» не містять положень, які б звільнювали орендарів від сплати орендної плати з фізичних осіб за частини земельних ділянок, що перебувають у водоохоронних зонах, або встановлюють пільги для її сплати.

Крім того, суд не погоджується з посиланнями ОСОБА_1 на те, що він не користується частиною земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги р. Сумка внаслідок існування обмежень, встановлених ст.60-61 Земельного кодексу України, у використанні земельної ділянки, оскільки дані норми закону не регулюють порядок нарахування та сплати орендної плати за землю, а закріплюють лише загальний порядок встановлення прибережних захисних смуг вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності, їх ширину та заборону на здійснення певних видів господарської діяльності.

Так, ч.1, ч.2 ст.61 Земельного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Однак, до повноважень відповідача не належить здійснення контролю за дотриманням позивачем перелічених обмежень щодо режиму господарської діяльності у прибережній захисній смузі, та вказане не належить до предмету розгляду цієї справи.

Посилання в договорі оренди від 02.12.2014 року на знаходження частини земельної ділянки площею 0,0314га в межах такої смуги та на наявність обмежень в її використанні з огляду на вимоги ст.ст.60-61 Земельного кодексу України не свідчить про не передання цієї частини ділянки в оренду, оскільки відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються.

Про право орендодавця вимагати від орендаря забезпечення екологічної безпеки землекористування шляхом додержання вимог земельного та природоохоронного законодавства України та про обовязок орендаря дотримуватись вимог екологічної безпеки при використанні землі вказано і в п.4.1 та п. 4.2 договору (а.с.7, зворотній бік).

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач фактично є користувачем усієї земельної ділянки, а тому, відповідно до вказаних норм законодавства, є платником орендної плати з фізичних осіб.

Тому ДПІ у м. Сумах правомірно визначила йому суму грошового зобовязання з орендної плати у розмірі 8284грн.27коп., у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з п.5 ч.1 ст.161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

За змістом ч.1 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст.87 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (чинної на момент звернення із позовом до суду) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Загальний розмір судового збору у даному випадку повинен становити 1827грн.

Оскільки позивачем при зверненні із позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 182грн.70коп. за позовні вимоги майнового характеру (а.с.3), що складає 10% розміру ставки судового збору за поданим позовом, з позивача відповідно до вищенаведеної норми належить стягнути залишок суми судового збору в розмірі 1644грн.30 коп. (90%).

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.03.2015 року №671-15 про визначення суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в сумі 8284грн.27коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (40000, м. Суми, провул. Коцюбинського, 16, код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1644грн.30коп. (одна тисяча шістсот сорок чотири грн. тридцять коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та підписано 30.11.2015 року.

Суддя (підпис) О.О. Осіпова

З оригіналом згідно

Суддя О.О. Осіпова