Справа № 802/2420/15-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 грудня 2015 р. Справа № 802/2420/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

в с т а н о в и в :

03.08.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі висновків Акту документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_3 від 19.12.2014 року №292/1701/НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2013 року по 01.12.2013 року, Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 02.02.2015 року №, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на 13490,95 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 3372,74 грн.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки, а відповідно, і з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, вважає його протиправним та просить скасувати. Крім того зазначила, що її не було повідомлено про проведення перевірки, чим порушено її права.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначив, що Вінницька ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення, діяла згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, на підставі наказу виданого Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.11.2014 року № 75, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складено Акт № 292/1701/НОМЕР_1 від 19.12.2014 року (а.с. 34-39).

Згідно висновків даного акту, перевіркою встановлено порушення фізичною особою ОСОБА_3 частини «д» п.п.п. 164.2.17 п.п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 року (із змінами та доповненнями), у результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік в загальній сумі 13490,95 грн.

На підставі даного висновку Акту перевірки, Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.02.2015 року №, яким ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на 13490,95 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 3372,74 грн.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходив з наступного.

Судом встановлено та підтверджується сторонами, що між позивачем та ПАТ "Універсал Банк" було укладено кредитний договір № СL 64770 від 09.07.2008 року.

27.09.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Універсал Банк" було підписано Акт про припинення зобовязань за Договором № СL 64770 від 09.07.2008 року, згідно якого позивачці прощено Банком суму у розмірі 80707,92 грн., з яких 19815,34 грн. основна заборгованість по кредиту, 20648,52 грн. нараховані проценти за користування кредитом, 40244,06 грн. підвищені проценти (у разі прострочення платежу) (а.с. 84).

За висновками Акту перевірки №292/1701/НОМЕР_1 від 19.12.2014 року, податкова декларація про майновий ста і доходи за 2013 рік ОСОБА_3 до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області не подана.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 ПК України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 ПК України.

Так, відповідно до абзацу "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, доходи з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Таким чином, згідно положень ПК України визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Однак, суд вважає, що анульовані (прощені) позивачу банком нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 20645,52 грн. та підвищені проценти (у разі прострочення платежу) у розмірі 40244,06 грн., нараховані протягом певного часу дії договору, не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Згідно з ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами ЦК України. При цьому нарахування пені є лише засобом забезпечення виконання зобов'язання перед третьою особою - банком.

Прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка (в т.ч. пеня) ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати.

Отже, прощення пені (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

На підставі наведеного суд вважає, що проценти за користування кредитом та підвищені проценти (у разі прострочення платежу), нараховані банком відповідно до умов кредитного договору №СL64770 від 09.07.2008 року та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, тому, відповідно, позивач не був зобов'язаний включати до суми загального оподатковуваного доходу 60892,58 грн. (20648,52 грн. + 40244,06 грн.) прощених (анульованих) процентів за кредитним договором.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що сума загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік ОСОБА_3 складає 19815,34 грн. (80707,92 грн.- 60892,58 грн.).

Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012 р. проводиться відповідно до п. 167.1 ст.167 Податкового кодексу України, від 02.12.2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями.

Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України «Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків».

Так, як база оподаткування щодо доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (станом на 01.01.2013 р. мінімальна заробітна плата 1147 грн.), то ставка податку на розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу буде застосовуватись 15% та 17%.

Розрахунок податку на доходи фізичних осіб за 2013 р: 11470 х 15% = 1720,50 грн.; 8345,34 грн. (19815,34 грн. - 11470 грн.) х 17% = 1418, 71 грн.

Отже, платнику податків-фізичній особі ОСОБА_3 мало бути донараховано податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2013 рік в сумі 3139,21 грн. (1720,50 грн.+1418, 71грн.).

Пунктом 123.1. ст. 123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 02.02.2015 року №, яким фізичній особі ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на доходи осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на 13490,95 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на 3372,74 грн., підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 10351,74 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 2587,94 грн.

Крім того, стосовно пояснень позивачки про те, що її права порушено, оскільки її не було повідомлено про проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Пунктом 79.2. статті 79 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Суд зауважує, що доказів повідомлення ОСОБА_3 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем суду не надано, з огляду на що Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області було порушено порядок проведення перевірки, встановлений статтею 79 ПК України. Разом з тим, позивачем окремо такі дії відповідача не оскаржувались, а тому, враховуючи предмет позову в адміністративній справі, порушене право ОСОБА_3 підлягає відновленню шляхом скасування оскаржувваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи та підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходив із того, що відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області форми Р № від 02.02.2015 року в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 10351,74 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 2587,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (вул. Сиверина Наливайка, 2, м. Вінниця, Вінницька область, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 140 (сто сорок) гривень 68 (шістдесят вісім) коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Вінницькій області (вул. 30-річчя Перемоги, 21, м. Вінниця, Вінницька область, ).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович