Справа № 613/244/14-а (2а/613/41/14)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

613/244/14-а (2а/613/41/14)

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого – судді

суддів

Тракало В.В.,

Іваненко Я.Л.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Зайця Олександра Володимировича на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі за позовом Зайця Олександра Володимировича до управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобов’язання здійснити перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року Заєць О.В. звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок його пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 75 % мінімальної пенсії за віком за період з 1 листопада 2011 року до часу прийнятття рішення, зобов'язання виплатити недоплачену суму пенсії за вказаний період, встановлення станом на день прийняття рішення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 15 липня 2014 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області та зобов'язано відповідача провести Зайцю О.В. перерахунок та виплату призначеної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров’ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 1 листопада 2011 року. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Заєць О.В. є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом ІІ групи, захворювання якого пов'язане з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 30 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2011 року, позовні вимоги Зайця О.В. задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області та зобов'язано відповідача здійснити Зайцю О.В. перерахунок та виплату пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров’ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 2 лютого 2011 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

На підставі вказаних судових рішень управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області провело перерахунок пенсії позивача за період з 2 лютого 2011 року по 31 жовтня 2011 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З 31 жовтня 2011 року відповідач зменшив позивачу розмір виплат призначеної пенсії у зв’язку з набранням з 19 червня 2011 року чинності Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету».

Вважаючи протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Богодухівському районі Харківської області виплачувати з 1 листопада 2011 року пенсію у розмірі, визначеному судовим рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у перерахунку державної та додаткової пенсії позивача у розмірі, визначеному ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1 листопада 2011 року є протиправною.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач фактично просив зобов'язати відповідача виконати рішення суду, яке набрало законної сили та яке в силу вимог ст.ст. 14, 255 КАС України, повинно виконуватися без ухвалення будь-яких додаткових судових рішень, а тому суд не вправі зобов'язувати відповідача виконувати чи не виконувати рішення суду, яке і так є обов'язковим до виконання для осіб, які беруть участь у справі, зокрема, приймати рішення про зобов'язання виконувати інше рішення суду.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 14 КАС України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі, не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно положень ч. 4 ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Верховний Суд України у постанові від 3 листопада 2014 року (справа № 21-271а14) висловив правову позицію, яка в силу положень ст. 244-2 КАС України має враховуватися судами, що зменшення розміру виплат пенсії, яке відбулося не у зв’язку зі зменшенням розміру пенсії, а у зв’язку зі встановленими законодавством обмеженнями у її виплатах, не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду.

За таких обставин, коли зменшення розміру виплат пенсії позивача відбулося не у зв’язку зі зменшенням розміру його пенсії, а у зв’язку зі встановленими законодавством обмеженнями у її виплатах, та не є наслідком невиконання чи неналежного виконання рішення суду, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Зайця Олександра Володимировича залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року – без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

В.В. Тракало

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк