Справа № 826/22343/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30 листопада 2015 року 19 год. 59 хв. № 826/22343/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М., при секретарі судових засідань Савченко А.А., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейдинг" до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування рішення.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у судовому засіданні 30 листопада 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням усунення виявлених недоліків, надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейдинг" (далі - позивач) до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 28 серпня 2015 року № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 30 листопада 2015 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків у судовому засіданні у зв'язку з відсутністю обґрунтованих підстав.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем 11 серпня 2015 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 13 серпня 2015 року складено акт №42/28-10-41-30/38390515 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань правомірності включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість (далі - ПДВ) по взаємовідносинах із ТОВ "Брендейд Нетворк", ТОВ "База Оризонт", ТОВ "Будекспертиза-комунікацій", TOB "Матікс", ТОВ "Реліст", ТОВ "Барон ЛТД", ТОВ "Грін Вей Компані", ТОВ "Сириус-Плюс", ТОВ "Ромпетрол Україна", ТОВ "Інтерім Сервіс", ПАТ "Пласке", ТОВ "Петрол Інвест", ТОВ "Кронус Ойл", ТОВ "Ростислав" , ТОВ "Укрспецтранс", ТОВ "Юніол", ТОВ "Агентство Трайтон Сервіс Україна" (Панама), ТОВ "ТАУ-Поділля", ТОВ "Миконт", ТОВ "Веста Сервіс" , TOB "НСТ Маркет", ТОВ "Центрбуд BMC", ТОВ "Міжгалузева торгівельна компанія" за період з 01 січня по 31 травня 2015 року (далі - акт перевірки), згідно з висновками якого, позивачем занижено ПДВ у загальному розмірі 432763645,00 грн. у тому числі за: січень 2015 року - 25000000,00 грн.; березень 2015 року - 129330221,00 грн.; квітень 2015 року - 162548140,00 грн.; травень 2015 року - 115885284,00 грн., чим порушено пп. 14.1.36, пп. пп. 14.1.231 п.1 4.1 ст. 14, п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

На підставі акта перевірки, 13 серпня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 432763645,00 за основним платежем та у розмірі 216381823,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Так, у ході перевірки відповідачем зроблено висновок про здійснення позивачем господарських операцій без настання реальних правових наслідків, які мають на меті та передбачають отримання виключно податкової вигоди за рахунок бюджету. Про відсутність розумної економічної причини (ділової мети) по проведених попередніх оплатах додатково, на думку відповідача, свідчить подання заяв про ліквідацію суб'єктів господарювання у другій ланці взаємовідносин між безпосередніми контрагентами позивача та іншими суб'єктами господарювання.

Здійснення системної (регулярної) попередньої оплати із терміном постачання до 31 грудня 2015 року на адресу контрагентів, якими за перевіряємий період фактично не проведено жодної реальної поставки нафтопродуктів, які самі або по ланцюгах формування податкового кредиту не виконують свій податковий обов'язок щодо сплати задекларованих податкових зобов'язань до бюджету шляхом неперерахування податкових зобов'язань з ПДВ до бюджету (податковий борг) або здійснюють маніпулювання податковою звітністю через відображення податкового кредиту по незареєстрованих податкових накладних по постачальниках реального сектору економіки, має на меті виключно неправомірне формування податкового кредиту та, як наслідок, ухилення від сплати податків при наявності джерел для сплати податкових зобов'язань.

У ході розгляду справи судом з'ясовано, що за перевірений період між позивачем, як покупцем, та рядом контрагентів, як продавцями, укладено типові договори поставки нафтопродуктів.

Зокрема, між ТОВ "Реліст" та позивачем укладено договори купівлі-продажу нафтопродуктів №2101/1 від 21 січня 2015 року, №2303/1 від 23 березня 2015 року, №2704/1 від 27 квітня 2015 року, №2505/1 від 25 травня 2015 року.

За умовами договору №2101/1 від 21 січня 2015 року ТОВ "Реліст", як продавець, зобов'язалося поставити позивачу, як покупцю, паливо дизельне ДТ-3-К5, сорт F у кількості 3750 тонн, за ціною 16000,00 грн. за тонну. Строк поставки до 31 грудня 2015 року. Оплата за договором на умовах 100 % передоплати. Позивачем перераховано на користь ТОВ "Реліст" попередню оплату у сумі 60000000,00 грн., у тому числі ПДВ 20%, що підтверджується трьома платіжними дорученнями від 30 січня 2015 року на суму 20000000,00 кожне. ТОВ "Реліст" виписало позивачу податкові накладні №7 від 30 січня 2015 року на суму 3333333,33 грн., №8 від 30 січня 2015 року на суму 3333333,33 грн., №6 від 30 січня 2015 року на суму 3333333,34 грн. Станом на дату розгляду справи товар не поставлений.

Відповідно до умов договору №2303/1 від 23 березня 2015 року, ТОВ "Реліст", як продавець, прийняло на себе зобов'язання поставити позивачу, як покупцю, бензин не етильований АИ-92-К5-ЕВРО у кількості 5106,38 тонн, за ціною 23500,00 грн. за тонну. Строк поставки до 31 грудня 2015 року. Оплата за договором на умовах 100 % передоплати. Позивачем перераховано на користь ТОВ "Реліст" попередню оплату у сумі 119999760,00 грн., у тому числі ПДВ 20%, що підтверджується платіжними дорученнями: від 27 березня 2015 року на суму 19999830,00 грн.; від 30 березня 2015 року на суму 20000000,00 грн.; від 30 березня 2015 року на суму 20000000,00 грн.; від 30 березня 2015 року на суму 20000000,00 грн.; від 31 березня 2015 року на суму 19999930,00 грн.; від 31 березня 2015 року на суму 20000000,00 грн. ТОВ "Реліст" виписало позивачу наступні податкові накладні: №34 від 27 березня 2015 на суму 3333305,00 грн.; №36 від 30 березня 2015 на суму 3333333,33 грн.; №37 від 30 березня 2015 на суму 3333333,33 грн.; №38 від 31 березня 2015 на суму 3333333,33 грн.; №39 від 31 березня 2015 на суму 3333321,67 грн. Станом на дату розгляду справи товар не поставлений.

За умовами договору №2704/1 від 27 квітня 2015 року ТОВ "Реліст", як продавець, зобов'язалося поставити позивачу, як покупцю, паливо дизельне ДТ-3-К5, сорт F у кількості 7568 тонн, за ціною 18500,00 грн. за тонну. Строк поставки до 31 грудня 2015 року. Оплата за договором на умовах 100 % передоплати. Позивачем перераховано на користь ТОВ "Реліст" попередню оплату у сумі 140008000,00 грн., у тому числі ПДВ 20%, що підтверджується платіжними дорученнями: від 28 квітня 2015 на суму 30000000,00 грн.; від 28 квітня 2015 на суму 30000000,00грн.; від 30 квітня 2015 на суму 20000000,00 грн.; від 30 квітня 2015 на суму 30000000,00 грн.; від 30 квітня 2015 на суму 30000000,00 грн. ТОВ "Реліст" виписало позивачу наступні податкові накладні: №40 від 28 квітня 2015 року на суму 10000000,00 грн.; №41 від 30 квітня 2015 на суму 13334666,67 грн. Станом на дату розгляду справи товар не поставлений.

Згідно з умовами договору №2505/1 від 25 травня 2015 року, ТОВ "Реліст", як продавець, прийняло на себе зобов'язання поставити позивачу, як покупцю, бензин не етильований АИ-95-К5-ЕВРО у кількості 4150 тонн, за ціною 24100,00 грн. за тонну. Строк поставки до 02 квітня 2016 року. Оплата за договором на умовах 100 % передоплати. Позивачем перераховано на користь ТОВ "Реліст" попередню оплату у сумі 100015000,00 грн., у тому числі ПДВ 20%, що підтверджується платіжними дорученнями: від 29 травня 2015 року на суму 10015000,00 грн.; від 29 травня 2015 року на суму 30000000,00 грн.; від 29 травня 2015 року на суму 30000000,00 грн.; від 29 травня 2015 року на суму 30000000,00 грн. ТОВ "Реліст" виписало позивачу податкову накладну №42 від 29 травня 2015 року на суму 16669166,67 грн. Станом на дату розгляду справи товар не поставлений.

Судом також з'ясовано, що на аналогічних умовах позивачем укладено із:

- ТОВ "Сириус-Плюс" договір купівлі-продажу нафтопродуктів №2001/1 від 20 січня 2015 року та договір купівлі-продажу нафтопродуктів №1903/1 від 19 березня 2015 року;

- ТОВ "Центрбуд ВМС" укладено договори купівлі-продажу нафтопродуктів №2403/1 від 24 березня 2015 року, №2004/1 від 20 квітня 2015р, №2005/1 від 20 травня 2015 року;

- TOB "HCT Маркет" укладено договори купівлі-продажу нафтопродуктів №2204/1 від 22 квітня 2015 року, №1505/1 від 15 травня 2015 року;

- ТОВ "Міжгалузева торговельна компанія" укладено договори поставки нафтопродуктів №2003 від 20 березня 2015 року, №2304/1 від 23 квітня 2015 року, №2505/1 від 25 травня 2015 року.

По усіх вище перелічених договорах позивачем перераховано передоплату у розмірі 100 % ціни договору, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Строк поставки за договорами становить кінець 2015 року, 2016 рік.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці 1 цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З урахуванням вище викладених норм суд зазначає, що право позивача на податковий кредит виникло по першій події, тобто у зв'язку зі списанням коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкові накладні, зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Суд критично ставиться до висновку відповідача про нереальність господарських операцій, здійснених між позивачем та його контрагентами з підстав відсутності поставок нафтопродуктів, оскільки, як з'ясовано судом, жодних поставок нафтопродуктів позивачу від контрагентів на час розгляду справи не відбувалося. Строк поставки за вище переліченими договорами ще не настав.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поряд з цим, згідно зі ст. 6, ст. 42, ч. 1 ст. 43, ст. 44 Господарського кодексу України, загальними принципами господарювання в Україні є, зокрема, свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Принципами підприємницької діяльності є вільний вибір підприємцем видів підприємницької діяльності, самостійне формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що контролюючий орган не вправі вказувати суб'єкту господарювання на спосіб та порядок ведення ним господарської діяльності, а саме на обов'язковість у виборі того чи іншого контрагента та на обов'язковість конкретних умов поставок товарів.

Згідно з п. 5.2 наказу Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року №984 "Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень.

Однак, відповідачем в акті перевірки не дотримано вище викладених вимог в частині чіткого викладення змісту виявлених порушень та не надано суду належних і допустимих доказів того, що позивач порушив вимоги податкового законодавства та у нього відсутнє як таке право на податковий кредит.

Суд також критично ставиться до висновків відповідача щодо неможливості з боку контрагентів у майбутньому здійснити поставки товарів на користь позивача, оскільки висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Фіктивність господарських операцій, яка описана в акті перевірки, також не доведена відповідачем належними і допустимими доказами. Господарська операція, у розумінні ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Усі господарські операції позивача мають незавершений характер, що, у свою чергу, свідчить про неможливість зробити висновок про нереальність їх здійснення.

Як з'ясовано судом у ході розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, постановою СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП від 13 липня 2015 року у кримінальному провадженні призначено документальну позапланову виїзну перевірку позивача.

15 липня 2015 року відповідачем, на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, оформлено наказ №628 про проведення позапланової виїзної документальної перевірки позивача.

Однак, провести перевірку відповідачу не вдалося, оскільки позивач не допустив його посадових осіб до проведення перевірки з підстав незаконності її проведення.

07 серпня 2015 року відповідачем оформлено наказ №722 про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки на підставі постанови СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП від 13 липня 2015 року, якою у кримінальному провадженні призначено документальну позапланову виїзну перевірку позивача.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених ст.ст. 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Однією з підстав проведення документальної позапланової виїзної перевірки є отримання постанови суду (ухвали суду) про призначення перевірки або постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, винесеної ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

Поряд з цим, суд зазначає, що постановою слідчого від 13 липня 2015 року призначено виїзну перевірку, а відповідачем реалізовано право на проведення саме позапланової виїзної документальної перевірки, про що свідчить оформлений відповідачем наказ №628 від 15 липня 2015 року, та реалізовано право на застосування відповідних заходів, передбачених ст. 94 ПК України, а саме на звернення із поданням до суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, що підтверджується поясненнями представника відповідача, а також ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2015 року в адміністративній справі 826/14348/15.

Доводи представника відповідача про те, що орган слідства не вправі вказувати контролюючому органу на вид перевірки, не береться судом до уваги, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 110 Кримінально-процесуального кодексу України, постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов'язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Тобто, враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідачем проведено позапланову невиїзну документальну перевірку без належних на то правових підстав, оскільки ним фактично вчинені усі необхідні дії, направлені на реалізацію прийнятого слідчим органом процесуального рішення щодо проведення саме позапланової виїзної перевірки. Крім того, проведення відповідачем позапланової невиїзної документальної перевірки відповідно до наказу від 07 серпня 2015 року №722, оформленим на підставі постанови СУ ФР МГУ ДФС - ЦО з ОВП від 13 липня 2015 року, за переконанням суду, виходить за межі наданих відповідачу повноважень, оскільки протиправні діяння не можуть мати правомірних наслідків.

Отже, підсумовуючи усе вище викладене, зважаючи на наявність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, якими підтверджується факт реальності господарських операцій за участю позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейдинг" до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 28 серпня 2015 року №.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вог Трейдинг" () здійснений ним судовий збір у загальному розмірі 1705,20 грн. (одна тисяча сімсот п'ять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників ().

Копії постанови у повному обсязі направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 07 грудня 2015 року