Справа № 810/4026/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2015 р. м.Київ К/800/65415/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про визнання протиправними та скасування припису і постанов,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати припис від 04 квітня 2014 року №С-0404/1 та постанови від 16 квітня 2014 року №З-1604/1-7/10-38/1604/08/01, №З-1604/2-7/10-37/1604/08/01, №З-1604/37/10-36/1604/08/01, №З-1604/4-7/1035/1604/08/01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про неправомірність проведеної перевірки, оскільки торгівельні павільйони є малою архітектурною формою і не відносяться до об'єктів І-V категорії складності. Вважає оскаржувані постанови та припис протиправними оскільки порушення фактично відсутні.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про правомірність проведення перевірки та встановлення факту самовільного будівництва та експлуатації позивачем нежитлової металевої будівлі на фундаменті з блоків та плит перекриття, що з'явилось підставою для винесення припису та оскаржуваних постанов. Вказує про обґрунтованість віднесення магазину до класу наслідків СС2, тобто до ІІ категорії складності.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у поданих запереченнях просить залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 квітня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на об'єкті будівництва - металевий торгівельний павільйон по АДРЕСА_1.

За результатами перевірки 02 квітня 2014 року складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, відповідно до якого Інспекцією встановлено, що ФОП ОСОБА_2 виконані роботи з будівництва будівлі металевої нежитлової розмірами 6,3 х 8,0 м. без отримання документу що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст.34, ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; замовником не забезпечено здійснення авторського та технічного нагляду чим порушено вимоги ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність»; будівля павільйону металевого експлуатується без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку, чим порушено вимоги п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі акту перевірки відповідачем 04 квітня 2014 року складено протоколи №1-Л3-0404/110, № 1-Л3-0404/111, № 1-Л3-0404/112, № 1-Л3-0404/113 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, зокрема:

- не забезпечено здійснення технічного нагляду, чим порушено вимоги ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність;

- не забезпечено здійснення авторського нагляду, чим порушено вимоги ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність;

- виконано роботи з будівництва без отримання документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст.ст.34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- експлуатується будівля без прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку, чим порушено вимоги п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також Інспекцією 04 квітня 2014 року винесено припис № С-0404/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, у якому зазначено про порушення ст.ст.34, 36, п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність», та надано строк до 01 жовтня 2014 року для усунення виявлених правопорушень містобудівного законодавства з повідомленням відповідача у вказаний строк про виконання припису.

16 квітня 2014 року відповідачем винесено постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності:

- №З-1604/4-7/10-35/1604/08/01, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.3 п.6 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (далі Закон №208/94), та накладено штраф у сумі 54810 грн.;

- №З-1604/3-7/10-36/1604/08/01, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.3 п.4 ч.2 ст.2 Закону №208/94, та накладено штраф у сумі 43848 грн.;

- №З-1604/2-7/10-37/1604/08/01, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого п.8 ч.2 ст.2 Закону №208/94, та накладено штраф у сумі 54810 грн.;

- № З-1604/1-7/10-38/1604/08/01, відповідно до якої ФОП ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст.2 Закону №208/94, та накладено штраф у сумі 43848 грн.

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування вищевказаних припису та постанов про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, суди першої та апеляційної інстанції виходили із того, що спірні об'єкти (павільйони №№1,2) є малими архітектурними формами, що є різновидом тимчасових споруд для ведення підприємницької діяльності, і не відносяться до об'єктів будівництва IV і V категорії складності, а тому підстави для проведення Інспекцією перевірки та складання оскаржуваних припису та постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності були відсутні; також судами вказано про недоведеність відповідачем обставин віднесення будівництва до ІІ категорії складеності.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанції по суті справи є передчасними, зробленими без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, рішення судів не відповідають вимогам ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо їх законності та обґрунтованості.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Відповідно до п.3 ДБН В.2.2.-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» малі архітектурні форми - павільйони, кіоски, торговельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад, скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо); павільйон - торговельний об'єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має тор говельну залу для покупців.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Разом з цим, судами не досліджено та не визначено статус спірної споруди магазину з урахуванням його характеристик, даних про міцність, стійкість, експлуатаційну надійність, не з'ясовано фактичної площі забудови по зовнішньому контуру, не встановлено чи є об'єкт тимчасовою або капітальною спорудою. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про необґрунтованість відхилення та неврахування судами доводів відповідача про наявність під об'єктом збірного залізобетонного фундаменту, оскільки з акту перевірки та доданих фотоматеріалів вбачається, що магазин розміщено на залізобетонних фундаментних блоках та круглопустотних плитах перекриття. Не з'ясовано судами належним чином питання щодо правильності визначення категорії складності спірного об'єкта забудови з урахуванням положень ч.2 ст.32 Закону № 3038-VI та вимог ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єктів будівництва».

З'ясування цих обставин має визначальне значення, ухвалення судами рішень без їх встановлення та перевірки на підставі належних та допустимих доказів є неправильним.

Як встановлено ч.ч.4, 5 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до ч.1 ст.81 Кодексу адміністративного судочинства України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Питання щодо призначення у справі відповідної експертизи судами попередніх інстанцій не вирішувалося.

У відповідності з ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду суду слід врахувати вищенаведене, прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2014 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді