Справа № 815/3327/15
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3327/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року

09год.55хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Пархоменко І.П.

За участю сторін:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю

Від третьої особи: ОСОБА_3 за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява (з урахуванням заяви від 01.12.2015р. про зміну (уточнення) позовних вимог) ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міндоходів в Одеській області від 05.06.2015 № 58-о «Про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1М.» у запас Збройних сил України; поновити майора податкової міліції ОСОБА_1 в органах податкової міліції та на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області або на іншій рівнозначній посаді в слідчому управлінні фінансових розслідувань Головного управління ДФС в Одеській області; стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний наказ є необгрунтованим та таким, що суперечить Конституції України і не узгоджується з положеннями Закону України «Про очищення влади», чим порушені права, свободи та інтереси позивача. Так, наказом ОСОБА_4 доходів і зборів України від 02.04.2014 №755-0 «Про звільнення з посади ОСОБА_1М.» майора податкової міліції ОСОБА_1 відповідно до його рапорту за власним бажанням звільнено з посади заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у м. Севастополі та зараховано у розпорядження Головного управління Міндоходів в Одеській області з 02.04.2014. Наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області «Про призначення ОСОБА_1М.» від 02.04.2014 № 153-0 доведено до відома працівників ГУ Міндоходів в Одеській області про звільнення позивача з посади, відповідно до вищезазначеного наказу ОСОБА_4 доходів і зборів України від 02.04.2014 № 755-о, а також призначено майора податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів в Одеській області. Наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області «Про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1М.» від 05.06.2015 № 58-о відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади» № 1682-V11 від 16.09.2014 та ст. 62 п. «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, позивача було звільнено у запас Збройних сил України.

Позивач зазначає, що на посаду, яка підпадає під люстрацію, заступник начальника - начальник слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у м. Севастополі, його було призначено наказом Міндоходів України від 19.02.2014 № 378-0, тобто юридично позивач пробув на цій посаді у період встановлений ч.2 ст.3 Закону України «Про очищення влади» (з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року), три (3) дні. А враховуючи те, що 19.02.2014 позивач знаходився у відрядженні, оскільки повертався потягом із м. Києва до м. Севастополя, на роботу до ГУ Міндоходів у м. Севастополі він вийшов лише 20.02.2014, тобто юридично позивач був у вказаний період на даній посаді повних два (2) робочих дні. Фактично приступити до виконання посадових обов'язків заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у м. Севастополі у вказаний дводенний термін позивач не встиг, тим більше ніякими рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснював заходи (та/або не сприяв їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Крім того, одразу після анексії Криму та м. Севастополя, незважаючи на пропозиції керівників місцевої влади залишитись та перейти на службу до правоохоронних органів Російської Федерації, позивач звернувся з рапортом до керівництва ОСОБА_4 доходів і зборів України з проханням звільнити його з даної посади за власним бажанням та перевести для проходження подальшої служби на материкову частину України. Наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області від 02.04.2014 № 153-0 позивача призначено на посаду старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області.

На думку позивача, фактично його було звільнено з посади не за порушення тих чи інших вимог Закону, а за перебування у минулому на посаді, чим порушені конституційні приписи та гарантії, а також принципи проведення люстрації.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових запереченнях. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що Головним управлінням Міндоходів в Одеській області на виконання наказу ДФС України від 17.10.2014 №199 «Про затвердження форми довідки» було проведено відповідну перевірку. За результатами проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, було встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена частиною другою статті 3 Закону України «Про очищення влади». За результатами перевірки було складено відповідну довідку. Так, частиною 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: до керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, ОСОБА_4 внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

З інформації, яка міститься у довідці, ОСОБА_1 займав посаду, на яку застосовується заборона, визначена 2 ст.3 Закону №1682-VIІ, а саме, наказом ОСОБА_4 доходів і зборів України від 19.02.2014 №378-о ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника - начальника СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Севастополі, дану посаду займав з 19.02.2014р. по 02.04.2014р. та наказом ГУ Міндоходів в Одеській області від 02.04.2014 №153-о призначено на посаду старшого слідчого з ОВС четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області. На підставі Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII та на підставі інформації, зазначеної у довідці про результати перевірки відомостей, Наказом ГУ Міндоходів в Одеській області від 05.06.2015р. №58-о Про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1М." відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» та статті 62 пункту «А» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил України.

Відповідач вказує, що ГУ Міндоходів в Одеській області не порушило прав позивача, визначених Конституцією України, та діяло виключно на підставі норм чинного законодавства та Конституції України, оскільки Закон України «Про очищення влади» є обов'язковим для виконання органами державної влади, у звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 В матеріалах справи наявні письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких ОСОБА_4 юстиції України зазначає, що відповідно до підпункту 53-1 пункту 4 Положення про ОСОБА_4 юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, ОСОБА_4 юстиції забезпечує відповідно до Закону України «Про очищення влади»: проведення перевірки, передбаченої зазначеним Законом; формування та ведення Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», надання інформації із зазначеного Реєстру та оприлюднення на власному веб-сайті відомостей з нього.

Підпунктом 1 пункту 2 Розділу II Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом ОСОБА_4 юстиції України від 16.10.2014 № 1704/5, передбачено, що підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу є: надходження до Держателя від керівника органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена у частині третій статті 1 Закону України «Про очищення влади», інформації про звільнення особи з посади.

Перелік підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» встановлений пунктом 5 Розділу II Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

Так, відповідно до вказаного пункту, підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», є надходження до Держателя (ОСОБА_4 юстиції) від органу, який проводив передбачену Законом України «Про очищення влади» перевірку, обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади», відповідне судове рішення, а також випадки, визначені законом.

В судовому засіданні представники сторін підтримали наведені позиції по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції перебуває з 29.06.2005р., що підтверджується даними його послужного списку у матеріалах справи.

Наказом №6-о від 27.05.2013р. ГУ МІндоходів у м.Севастополі ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника управління начальник відділу планування та моніторингу СУФР ГУ Міндоходів у м.Севастополі.

Наказом №378-о від 19.02.2014р. ГУ Міндоходів України від 19.02.2014р. ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника начальник СУФР ГУ Міндоходів у м.Севастополі (за даними складеної відповідачем довідки та п.9 Послужного списку).

Наказом ОСОБА_4 доходів і зборів України від 02.04.2014 № 755-0 «Про звільнення з посади ОСОБА_1М.» майора податкової міліції ОСОБА_1 відповідно до рапорту за власним бажанням звільнено з посади заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у м. Севастополі та зараховано у розпорядження головного управління Міндоходів в Одеській області з 02.04.2014.

Наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області «Про призначення ОСОБА_1М.» від 02.04.2014 № 153-0 доведено до відома працівників ГУ Міндоходів в Одеській області, що згідно з наказом ОСОБА_4 доходів і зборів України від 02.04.2014 № 755-о майора податкової міліції ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у м. Севастополі та зараховано у розпорядження Головного управління Міндоходів в Одеській області з 02.04.2014 року, а також відповідно до п. 3 Указу Президента України від 18.03.2013 року №141 «Про ОСОБА_4 доходів і зборів України» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 року №114, призначено з 02.04.2014 року майора податкової міліції ОСОБА_1 на посаду старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів в Одеській області.

03.06.2005р. ОСОБА_1 подав на імя голови Комісії з реорганізації ГУ Міндоходів в Одеській області заяву про проведення перевірки, передбаченої ЗУ «Про очищення влади», де повідомив, що до нього не застосовуються заборони, передбачені ч.ч.3 або 4 ст.1 Закону, та надав згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо себе відповідно до вимог Закону.

В матеріалах справи наявна складена стосовно ОСОБА_1 Довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці (без номера, без дати) за підписом начальника управління персоналу та старшого інспектора з ОД відділу проходження служби у податковій міліції ГУ ДФС в Одеській області, відповідно до якої за результатами перевірки встановлено, що відповідно до критеріїв очищення влади, визначених у ч.2 ст.3 Закону, за період з 21.11.2013р. по 22.04.2014р. ОСОБА_1 обіймав посади, щодо яких встановлена заборона:

- з 27.05.2013р. по 19.02.2014р. заступник начальника управління - начальник відділу планування та моніторингу СУФП ГУ Міндоходів у м.Севастополі;

- з 19.02.2014р. по 02.04.2014р. заступник начальника начальник СУФР ГУ Міндоходів у м.Севастополі;

- з 02.04.2014р. - старший слідчий з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області.

В подальшому наказом Головного управління Міндоходів в Одеській області «Про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1М.» від 05.06.2015 № 58-о, відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII та статті 62 пункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, звільнено у запас Збройних Сил України майора податкової міліції ОСОБА_1 (М-239535) - старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області 05 червня 2015 року. Підстава: Закон України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року №1682-VІІ, матеріали особової справи ОСОБА_1

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування та поновлення на посаді.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України).

З 16.10.2014 набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682-VII.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Особи, зазначені у частинах третій, пятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом пяти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Заборона, передбачена частиною третьою або четвертою цієї статті, може застосовуватися до особи лише один раз.

Застосування до особи заборони, передбаченої частиною третьою цієї статті, не є підставою для відмови від застосування заборони, передбаченої частиною четвертою цієї статті, за наявності підстав та у порядку, що визначені цим Законом.

Заборона, передбачена частинами третьою та четвертою цієї статті, не застосовується до осіб, зазначених у частинах другій - четвертій статті 3 цього Закону, які визнані учасниками бойових дій під час проведення антитерористичної операції на сході України у встановленому законодавством порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.

Таким чином, ст.1 Закону визначає поняття люстрації, основні засади очищення влади та її мету, строки, протягом яких особи, зазначені у ч.ч.1,2,4,8 ст.3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади, тобто встановлює заборони.

Разом з цим, коло посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади, встановлюється у ст.2 ЗУ «Про очищення влади» («Посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація)», а саме: 1) Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, ОСОБА_6 Національного банку України, ОСОБА_6 Антимонопольного комітету України, ОСОБА_6 Фонду державного майна України, ОСОБА_6 Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників; 2) Генерального прокурора України, ОСОБА_6 Служби безпеки України, ОСОБА_6 Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників; 3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації; 4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, ОСОБА_6 Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника; 5) ОСОБА_7 Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників; 6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України; 8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг; 9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг; 10) інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; 11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1 - 10 цієї частини.

Позивач на дату звільнення 05.06.2015р. обіймав посаду старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області.

Оскаржуваний наказ №58-о від 05.06.2015р. не містить конкретної норми ст.2 ЗУ «Про очищення влади», за якою можливо було б визначити, за якою законодавчо передбаченою підставою посада позивача віднесена до посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади, тобто, під дію якого з пунктів ст.2 Закону підпадає посада ОСОБА_1 - старший слідчий з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області.

Суд, оцінюючи законність наказу №58-о, не може керуватись припущеннями щодо того, за якою конкретно нормою ч.1 ст.2 ЗУ «Про очищення влади» посада ОСОБА_1 віднесена до посад, щодо яких здійснюються заходи з люстрації, оскільки це є втручанням у компетенцію інших органів та суперечить вимогам законодавства.

Оскаржуваний наказ прийнятий відповідно до частини 2 статті 3 ЗУ «Про очищення влади» та п.«а» ст.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 року №114.

Проте стаття 3 ЗУ «Про очищення влади» «Критерії здійснення очищення влади (люстрації)» не встановлює будь-яких заборон займати посади, встановлені ст.2 Закону, а лише визначає критерії, за якими до тієї чи іншої особи може бути застосована заборона, передбачена ст.1 Закону.

Так, відповідно до ч.2 ст.3 ЗУ «Про очищення влади» Заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: 1) Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністра України, міністра, керівника центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, ОСОБА_6 Національного банку України, ОСОБА_6 Антимонопольного комітету України, ОСОБА_6 Фонду державного майна України, ОСОБА_6 Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Генерального прокурора України, ОСОБА_6 Служби безпеки України, ОСОБА_6 Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, ОСОБА_7 Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх першого заступника, заступника; 2) члена Вищої ради юстиції (крім ОСОБА_6 Верховного Суду України), члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ОСОБА_6 Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника; 3) керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, ОСОБА_4 внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції; 4) керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, ОСОБА_4 внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві; 5) ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації; 6) Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, їх першого заступника, заступника; 7) голови або члена національної комісії, що здійснює відповідно державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг; 8) керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг; 9) працівника правоохоронного органу, який брав участь у затриманні осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII; 10) працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII; 11) слідчого органу досудового розслідування, дізнавача, оперативного працівника, інспектора, який проводив слідчі та оперативні дії стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII; 12) працівника органу прокуратури, який здійснював процесуальне керівництво, вносив подання, погодження, підтримував клопотання про застосування запобіжних заходів, підтримував державне обвинувачення у суді стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII; 13) судді, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухвалив рішення про притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII.

Проведення перевірки посадових та службових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування здійснюється відповідно до вимог Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563, із змінами і доповненнями (далі Порядок).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 затверджений Перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону, та вказані відомості, щодо яких орган проводить перевірку.

До вказаного переліку входять серед інших, посади начальницького складу органів внутрішніх справ, ДПтС, Держспецзв'язку, Мінфіну, ДФС, податкової міліції, МВС, ДСНС.

Організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу). (п.4 Порядку)

Особа, яка підлягає перевірці, зобовязана у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки в органі подати до відповідального структурного підрозділу:

1) у разі незастосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону:

власноручно написану заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом, про те, що до неї не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, про згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо неї за формою згідно здодатком 1;

копії, засвідчені підписом керівника кадрової служби і скріплені печаткою (далі - засвідчені копії):

- сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, імя та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України);

- декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік, складеної за формою, що встановлена Законом України Про засади запобігання і протидії корупції (далі - декларація). (п. 8)

Повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону. (п.10)

Відповідно до п.14 Порядку відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону:

1) заборони, яка застосовується до осіб, що обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 р. по 22 лютого 2014 р. та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, серед яких, керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури, СБУ, МВС, Міндоходів, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах у м. Києві.

Згідно з приписами пункту 141 Порядку відповідальний структурний підрозділ у разі: відсутності відомостей про особу, яка підлягає перевірці, у Реєстрі роздруковує відповідну інформацію та додає її до особової справи; наявності відомостей про особу, яка підлягає перевірці, у Реєстрі надсилає до Мін'юсту або головних територіальних управлінь юстиції Мінюсту в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі за місцем проживання такої особи запит про проведення перевірки за формою згідно з додатком 3 для отримання витягу з Реєстру.

Згідно п.15 Порядку у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 цього Порядку, керівник органу не пізніш як на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення особи і в той самий день надсилає до Мінюсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш як на третій день з дня надходження до Мінюсту вносяться до Реєстру.

До повідомлення про звільнення особи додаються в паперовій формі засвідчені копії:

рішення про звільнення особи;

сторінок паспорта громадянина України з даними про прізвище, імя та по батькові, видачу паспорта та місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Як встановлено судом, 03.06.2015 року старшим слідчим з ОВС четвертого відділу кримінальних розслідувань СГ ФР ГУ Міндоходів в Одеській області майором податкової міліції ОСОБА_1 було подана ОСОБА_6 комісії з реорганізації ГУ Міндоходів в Одеській області заява про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», відповідно до якої ОСОБА_8 повідомив, що заборони, передбачені ч.3 або 4 ст. 1 Закону України «Про Очищення влади» до нього не застосовуються та надав згоду щодо проведення відповідної перевірки.

Відповідно до пунктів 1 і 2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборони, передбачених частинами 3 и 4 ст.1 Закону України № 1682, затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014р. № 563 відповідачем була проведена перевірка відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці ОСОБА_1

За результатами перевірки була складена довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці ОСОБА_1, який працює на посаді старшого слідчого з ОВС четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області та встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині другої ст.. 3 Закону України «Про очищення влади» за період з 21.11.2013 року по 22.02.2014 року позивач обіймав посаду щодо яких встановлена заборона: з 27.05.2013 року по 19.02.2014 року заступник начальника управління начальник відділу планування та моніторингу СУ ФР ГУ Мінгдоходів у м. Севастополі (наказ ГУ Міндоходів у м. Севастополі від 27.05.2013 року №6-о), з 19.02.2014 року по 02.04.2014 року (заступник начальника начальник СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Севастополі), з 02.04.2014 року старший слідчий з ОВС четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань ГУ Міндоходів в Одеській області.

За результатами проведеної перевірки відомостей зазначених в особовій справи та/ або трудовій книжці встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена частиною другою ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Проте, за змістом ст.3 Закону та ч.2 ст.3 Закону, зокрема, її норми не встановлюють будь-яких заборон, а лише визначають критерії здійснення очищення влади, тобто ознаки, за якими особа підпадає під заборону, встановлену ч.3 ст.1 Закону.

Як вже встановлено судом, оскаржуваним наказом не визначено згідно із ч.3 ст.1 Закону з посиланням на ст.2 Закону заборону, під яку підпадає посада, яку обіймав позивач, та конкретна норма ст.2, якою цю посаду віднесено до посад, щодо яких здійснюється люстрація.

Разом з цим, оскаржуваний наказ не містить також і зазначення того, на основі якого критерія, встановленого ч.2 ст.3 ЗУ «Про очищення влади», позивач не може обіймати посаду старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області.

При цьому в наказі помилково ототожнюється встановлені законодавством (п.14 Порядку №563) підстави для звільнення у звязку із застосуванням заборони, встановленої ч.3 ст.1 Закону, з критеріями здійснення люстрації.

Як убачається з додаткових письмових пояснень відповідача, наданих на вимогу суду, ГУ ДФС в Одеській області припускає, що стосовно ОСОБА_1М, застосована заборона, передбачена ч.3 ст.1 Закону, на основі критерія, визначеного п.4 ч.2 ст.3 Закону, проте такі пояснення не можуть бути покладені судом в основу висновку про законність наказу, який, по-перше, не визначає заборону, яка застосована до ОСОБА_1, по-друге, не вказує, на основі якого саме критерія із передбачених у ч.2 ст.3 Закону позивач є особою, до якої застосовується заборона, встановлена ч.3 ст.1 Закону.

Згідно із п.1 ч.5 ст.5 Закону перевірці підлягають: достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.

Згідно із ч.ч.14,15 ст.5 Закону керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку. Усі матеріали перевірки, які надійшли до керівника органу, передбаченого частиною четвертою цієї статті, додаються до особової справи особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Оскаржуваний наказ №58-о не покликається на висновок про результати перевірки, яким би встановлювалась недостовірність відомостей, визначених п.1 ч.5 ст.5 Закону, тобто недостовірність відомостей, вказаних у заяві ОСОБА_1 від 03.06.2015р. про незастосування до нього заборон, передбачених ч.3 або ч.4 ст.1 Закону.

Наявна у матеріалах справи Довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі (без номера, без дати) не є таким висновком також.

Відповідно до п.62 п.п. «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби.

Таким чином, позивача звільнено у запас Збройних сил України, тобто звільнено взагалі з військової служби, а не з посади, яку він обіймав, як то передбачено ч.14 ст.5 ЗУ «Про очищення влади».

Суд зазначає, що частина 3 статті 1 ЗУ «Про очищення влади» передбачає заборону обіймати посади, визначені ст.2 Закону, а не заборону працювати у державних органах.

У нормах чинного законодавства, якими регулюються правовідносини у сфері проходження публічної служби та трудові правовідносини, містяться поняття "звільнення з посади", "звільнення з роботи", "звільнення зі служби", "звільнення з органу".

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №3723-XII «Про державну службу», посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Звільнення особи з відповідної посади, у свою чергу, означає припинення виконання такою особою службових повноважень, закріплених за цією посадою. Процедура звільнення з посади не обов'язково тягне за собою припинення трудових правовідносин (проходження публічної служби).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року N 1906-IV (надалі - Закон N 1906-IV) чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із Законом від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною ОСОБА_6, є частиною законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 2 Конвенції № 11 від 25.06.1958 року «Про дискримінацію у сфері праці і зайнятості» (ратифікована Україною 04.08.1961 р.), передбачено, що кожний член Організації, для якого ця Конвенція є чинною, зобов'язується визначити й проводити національну політику, спрямовану на заохочення, методами, що узгоджуються з національними умовами й практикою, рівності можливостей та поводження стосовно праці й занять з метою викорінення будь-якої дискримінації з приводу них.

Будь-які заходи, спрямовані проти особи, відносно якої є обґрунтовані підозри чи доведено, що вона займається діяльністю, яка підриває безпеку держави, не вважаються дискримінацією за умови, що заінтересована особа має право звертатись до компетентного органу, створеного відповідно до національної практики (ст. 4 цієї Конвенції).

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень стосовно звільнення працівників, не повинно допускати дискримінацію у праці.

Так, зокрема, Парламентська асамблея ОСОБА_6 Європи прийняла Резолюцію №1096 «Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем», якою надала державам-членам ОСОБА_6 Європи рекомендації, яких слід дотримуватися при запровадженні люстраційних заходів. У цьому документі з-поміж іншого вказано, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена у кожному конкретному випадку, а особі яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду.

Установлені згаданою Резолюцією №1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14.02.2006 року у справі «Турек проти Словаччини», від 24.04.2007 року у справі «Матиєк проти Польщі», від 17.07.2007 року у справі «Бобек проти Польщі», від 15.01.2008 року у справі «Любох проти Польщі»).

У рішенні «Любох проти Польші» ЄСПЛ наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених ст. 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень.

Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

Частиною 2 статті 1 Закону N 1682-VII визначено, що очищення влади - люстрація здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

В контексті такого визначення мети здійснення заходів з очищення влади ст.1 ЗУ «Про очищення влади» суд відхиляє посилання відповідача на те, що обставина зайняття посади, визначеної п.4 ч.2 ст.3 Закону, у період з 19.02.2014р. по 22.02.2014р. ОСОБА_1, є підставою для звільнення у звязку із забороною, встановленою ч.3 ст.1 Закону (безвідносно до вищевстановленої судом відсутності визначених Законом підстав для звільнення позивача в оскаржуваному наказі №58-о).

Адже ч.2 ст.3 Закону не встановлює, що критерієм очищення влади є обставина перебування особи на перелічених в ній посадах будь-який проміжок часу у період з 21.11.2013р. по 22.02.2014р. та не звільнення з посади за власним бажанням в цей період.

Перебування ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника слідчого управління фінансових розслідувань головного управління Міндоходів у м.Севастополі з 19.02.2014р. по 22.02.2014р. (в межах періоду часу, визначеного ч.2 ст.3 Закону) супроводжувалось загальновідомими подіями в Автономній республіці Крим.

При цьому відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207 від 15.04.2014р. тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 цього Закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

З 02.04.2014р. ОСОБА_1 вже зарахований у розпорядження ГУ Міндоходів в Одеській області Наказом №153-о від 02.04.2014р.

За таких обставин, застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої Законом, за критерієм (ймовірним), встановленим п.4 ч.2 ст.3 Закону, порушує принципи очищення влади та не відповідає меті здійснення люстрації (ч.ч.1,2 ст.1 Закону).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що наказ Головного управління Міндоходів в Одеській області від 05.06.2015 № 58-о Про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1М. у запас Збройних сил України з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання поновлення позивача на раніше займаній посаді, суд враховує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014р. №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», ОСОБА_6 управління Міндоходів в Одеській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Згідно з п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014р. №236 (зі змінами та доповненнями) Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідачем не надано доказів того, що посада старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів в Одеській області станом на день вирішення спору судом не є вакантною.

Станом на день вирішення спору ОСОБА_6 управління Державної фіскальної служби в Одеській області є правонаступником Головного управління Міндоходів в Одеській області, а тому позивача слід поновити на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області з 08.06.2015р., оскільки останнім робочим днем у нього є 05.06.2015р.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд керується наступним.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю в Україні при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Згідно із п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом ОСОБА_4 праці України, ОСОБА_4 юстиції України, ОСОБА_4 соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Позивач згідно наказу №58-о від 05.06.2015р. звільнений 05.06.2015р., отже 05.06.2015р. є останнім робочим днем ОСОБА_1 та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу має бути йому виплачене з 08.06.2015р. по день фактичного поновлення на посаді, але не більше як за один рік (06.06.2015р., 07.06.2015р. вихідні дні).

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі як законні та обґрунтовані.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За таких обставин суд вважає за необхідне допустити постанову до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст.158-163, 167, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міндоходів в Одеській області від 05.06.2015 № 58-о Про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1М. у запас Збройних сил України.

Поновити майора податкової міліції ОСОБА_1 в органах податкової міліції на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ четвертого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (грошове забезпечення) з 08 червня 2015 року по день поновлення на посаді.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 21.12.2015р.

Суддя М.М. Аракелян

.