Справа № 2а/2470/1167/12
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року м. Київ К/9991/74066/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до начальника Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області Гавриш Галини Андріївни, третя особа - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести реєстрацію місця проживання, за касаційною скаргою ОСОБА_6, - представника позивача ОСОБА_4, на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому просила визнати протиправною бездіяльність начальника Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області Гавриш Г.А. і зобов'язати відповідача зареєструвати її, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі АДРЕСА_1 без згоди іншого співвласника та інших осіб.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року та залишити в силі постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2012 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування 2/3 частини квартири від 29 червня 2010 року.

Власником іншої 1/3 частини вказаної квартири була ОСОБА_7, про що свідчить лист Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 15 листопада 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 8 квітня 2011 року по справі № 2-213/2011, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2011 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні власністю і вселення. Зобов'язано ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні власністю, а саме: 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, і вселити позивача у зазначену квартиру.

26 травня 2011 року Шевченківським районним судом міста Чернівці на виконання судового рішення по справі № 2-213/2011 був виданий виконавчий лист, за яким було відкрито виконавче провадження.

У зв'язку з фактичним виконанням рішення суду про вселення ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1 - виконавче провадження закінчено, що підтверджується копією постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 12 вересня 2011 року.

В даний час позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_1 та бажає у цій квартирі зареєструвати своє місце проживання.

27 листопада 2011 року інший співвласник 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть, і в цей час до вступу в спадщину спадкоємців ОСОБА_4 є єдиним власником в цій квартирі.

16 січня 2012 року позивач звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію її місця проживання в АДРЕСА_1 разом з документами, що підтверджують її право власності на частину зазначеної квартири.

Начальником Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області Гавриш Г.А. 25 січня 2012 року ОСОБА_4 було надано відповідь про відмову у проведенні реєстрації місця її проживання, мотивуючи це відсутністю згоди співвласника квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 була подана скарга до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області щодо відмови їй в реєстрації, на яку 5 березня 2012 року було надано відповідь.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо здійснення реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 протиправною, ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи рішення про відмову зареєструвати місце проживання ОСОБА_4, діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством.

Суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, дійшовши висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1382-IV) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними актами, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 6 вказаного Закону врегульовано питання реєстрації місця проживання особи, де передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву; паспортний документ; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи. Зразки заяви та інших документів, необхідних для реєстрації місця проживання особи, затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми, 28 липня 2004 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 985 «Про затвердження зразків документів, необхідних для реєстрації місця проживання в Україні» (далі - постанова № 985), норми якої діяли на час виникнення спірних відносин.

Цією постановою затверджено форму та зміст заяви про реєстрацію місця проживання, яка повинна містити, зокрема, відомості про підстави для реєстрації місця проживання заявника за зазначеною ним адресою (ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи).

У разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації, вимагається згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання заявника. У разі вселення до батьків їх неповнолітніх дітей така згода не є обов'язковою.

Отже, за змістом наведеної норми, співвласник житлового приміщення має право зареєструвати своє місце проживання за умови наявності правовстановлюючого документу чи відповідної (обов'язкової) згоди особи, яка є співвласником житла, де заявник має намір зареєструватися.

Тобто, згода власника/співвласників житла надається саме у разі відсутності документів, зазначених як підстава для реєстрації (ордеру, свідоцтва про право власності, договору найму (піднайму, оренди) або інших документів).

Суд апеляційної інстанції вірно вказав на те, що реєстрація місця проживання здійснюється за заявою зацікавленої особи, яка повинна відповідати формі та зразку, затвердженими постановою № 985, і за умови надання особою необхідного пакету документів, який визначений Законом № 1382-IV.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_4 звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання, яка була складена

в довільній формі, без надання квитанції про сплату державного мита або документа про звільнення від його сплати, та двох примірників талона зняття з реєстрації.

Позивача було знято з реєстрації місця проживання в місті Хотині тільки 31 січня 2012 року, що підтверджується копією паспорта, а державне мито за реєстрацію сплачено 7 лютого 2012 року, про що свідчить копія квитанції № 2040.355.1, яка міститься в матеріалах справи.

Тобто, вказані документи ОСОБА_4 отримала вже після того як їй було відмовлено в реєстрації (25 січня 2012 року).

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, оскільки на час звернення позивачем до відповідача про реєстрацію місця проживання (16 січня 2012 року), у останнього не було правових підстав для задоволення таких вимог. ОСОБА_4 не позбавлена права на повторне звернення щодо реєстрації її місця проживання з наданням при цьому відповідних документів.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновку апеляційного суду та встановлених обставин справи.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, - представника позивача ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до начальника Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області Гавриш Галини Андріївни, третя особа - Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання провести реєстрацію місця проживання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.