Справа № 808/6399/15
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року 17:35Справа № 808/6399/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Яланської В.А. та представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «ЕЛСІ»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2015 року Приватне підприємство «ЕЛСІ» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Держаної фіскальної служби України у Запорізькій області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 20.08.2015 за № на суму 499245,00 грн. та за № на суму 474283,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач за результатами перевірки дійшов необґрунтованих висновків про неправомірність віднесення позивачем коштів до складу витрат та податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Ейті Люкс», оскільки товар був фактично отриманий та використаний в господарській діяльності позивача. Також, представник позивача зазначив про наявність всіх передбачених законодавством первинних документів, які дають право на віднесення коштів до складу податкового кредиту, а висновок відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України базується виключно на припущеннях. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що під час проведення перевірки було встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Ейті Люкс». Зазначає, що відносно посадових осіб ТОВ «Ейті Люкс» органами слідства ДПІ у Деснянському районі м. Києва ведеться кримінальне провадження за ст.ст.212, 205 Кримінального кодексу України, а засновник та директор ТОВ «Ейті Люкс» під час допиту пояснили, що жодної господарської діяльності зазначені особи не здійснювали в тому числі з позивачем. Крім того, представник відповідача вказала на відсутність у ТОВ «Ейті Люкс» трудових ресурсів, складських приміщень, тощо, що унеможливлює реальне здійснення господарських операцій. Зазначене свідчить про відсутність факту реального вчинення господарських операцій та неправомірне формування податкового кредиту на підставі документів, виписаних від імені зазначених контрагентів. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 21.07.2015 по 27.07.2015 співробітниками ДПІ у Шевченківському районі м.Запоріжжя проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансово-господарських операцій з ТОВ «Ейті Люкс» () за період з 01.01.2013 по 01.04.2015, за результатами якої складено акт №71/22-01/33377746 від 03.08.2015 (далі-Акт перевірки).

Відповідно до висновків Акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем:

пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 316189,00 грн., у т.ч. за 2013 рік на суму 316189,00 грн.;

п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.193.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 332830,00 грн., в т.ч. за лютий 2013 року на суму 332830,00 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивач подав заперечення на акт перевірки №104 від 13.08.2015, а за результатами розгляду заперечень відповідач дійшов висновку про обґрунтованість висновків акту перевірки та відсутність підстав для задоволення скарги ТОВ «ЕЛСІ».

На підставі акту перевірки відповідачем 20.08.2015 прийнято податкові повідомлення рішення:

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 499245,00 грн., в т.ч. за основним платежем 332830,00 грн. та 166415,00 грн. за штрафними санкціями;

№, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 474283,50 грн., в т.ч. за основним платежем 316189,00 грн. та 158094,50 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованості цих висновків.

З акту перевірки судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок відповідача про відсутність факту реального вчинення господарських операцій зТОВ «Ейті Люкс».

Суд зазначає, що відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 188.1 ст.188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи судом встановлено, що 22 лютого 2013 року між позивачем та ТОВ «Ейті Люкс» укладено договір поставки №24, відповідно до п.1.1 якого постачальник - ТОВ «Ейті Люкс» зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором поставити продукцію (товар, послугу), а покупець ПП «ЕЛСІ» зобовязується прийняти та оплатити продукцію (товар, послугу) на умовах даного договору (а.с.97-99).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що загальна кількість і номенклатура продукції (товару), яка є предметом цього договору, встановлюється в рахунках-фактурах, які є невідємною частиною цього договору.

З наданого до матеріалів справи рахунку-фактури №22204 від 22.02.2013, судом встановлено, що на виконання вищевказаного договору поставки позивачем придбавався у ТОВ «Ейті Люкс» товар кабель АСБл-10 3х240, довжина 4,980 км (а.с.100).

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем до матеріалів справи надано податкову накладну, видаткову накладну, товарно-транспортні накладні, оплата за поставний товар підтверджується наданими до матеріалів справи виписками з банку (а.с.101-109). Також, представником позивача, на підтвердження одержання товару від ТОВ «Ейті Люкс», до матеріалів справи надано акт здачі-прийняття робіт та рахунок-фактуру, якими підтверджується надання позивачу послуг з транспортування товару придбаного у ТОВ «Ейті Люкс» (а.с.113-114).

З матеріалів справи судом встановлено, що товар кабель АСБл-10 3х240, який придбавався позивачем у ТОВ «Ейті Люкс», використовувався в господарській діяльності позивача, а саме для виконання умов договору про закупівлю робіт №460213 від 19.02.2013, укладеного між позивачем та ВАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с.116-123).

Відповідно до п.1.5 договору №460213 від 19.02.2013 підрядник ПП «ЕЛСІ», в межах ціни договору, виконує на свій ризик власними і залученими силами всі будівельно-монтажні роботи та пусконалагоджувальні роботи (додаток №3), передбачені проектно-кошторисною документацією «Будівництво нових Кл 6 кВ замість існуючих Ф.4, Ф.13 від ПС «Зелений ЯР» до РП-55 у м. Запоріжжя», в терміни, передбачені календарним графіком виконання робіт (додаток №4), передає обєкт замовнику ВАТ «Запоріжжяобленерго», для предявлення приймальній комісії, усуває недоробки в межах гарантійних термінів експлуатації обєкту через неякісне виконання робіт.

Згідно п.1.6 договору №460213 від 19.02.2013 підрядник, за дорученням замовника, за рахунок власних коштів купує матеріали, зазначені в договірній ціні (додаток №1), і устаткування (додаток №2) по номенклатурі, що передбачена робочим проектом згідно умов цього договору.

Виконання умов договору підтверджується наданими до матеріалів справи договірною ціною на будівництво нових Кл 6 кВ замість існуючих Ф.4, Ф.13 від ПС «Зелений ЯР» до РП-55 у м. Запоріжжя, календарними графіками, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями ресурсів (а.с.124-145).

Крім того, в судовому засіданні 02.12.2015, судом в якості свідка було допитано головного інженера ТОВ «ЕЛСІ» ОСОБА_3, який пояснив суду, що придбаний у ТОВ «Ейті Люкс» кабель АСБл-10 3х240 було отримано позивачем та в подальшому використано на виконання умов договору з ВАТ «Запоріжжяобленерго» для будівництва нових Кл 6 кВ замість існуючих Ф.4, Ф.13 від ПС «Зелений ЯР» до РП-55 у м. Запоріжжя. Також, свідок зазначив, що під час доставки товару він особисто приймав товар та перевіряв його відповідність, при цьому ОСОБА_3 зазначив, що не перевіряв ким саме здійснювалась доставка товару та додатково не вимагав від постачальника довіреностей та інших підтвердних документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а так як дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо безпідставності формування валових витрат та незаконності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за даними операціями є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на момент здійснення господарських операцій ТОВ «Ейті Люкс» було у встановленому законодавством порядку зареєстровано як платник податку на додану вартість, податкові накладні, наявні в матеріалах справи, виписані ТОВ «Ейті Люкс» для документального оформлення виконання умов договорів, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця та продавців, одиниці виміру товару, кількість товару, ціну товару, тому відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. За таких обставин, підстави для невключення сум податку на додану вартість по вказаних податкових накладних до складу податкового кредиту позивача відсутні.

Крім того, на підтвердження позиції викладеної в позовній заяві представником позивача до матеріалів справи надано висновок судового експерта ОСОБА_4 №97/10-15 від 05.11.2015, яка за результатами експертного дослідження дійшла висновку про документальне підтвердження господарських правовідносин між ПП «ЕЛСІ» та контрагентами ВАТ «Запоріжжяобленерго» по договору про закупівлю робіт №460213 від 19.02.2013, у т.ч. за кабель АСБл-10 3х240, ТОВ «Ейті Люкс»по договору поставки №24 від 22.02.2013 та проведення розрахунків за кабель АСБл-10 3х240, ТОВ «МК-Технолоджи» за період квітень 2013 року та проведення розрахунків за послуги з організації перевезення вантажу кабелю АСБл-10 3х240 (а.с.227-239).

Стосовно посилань відповідача на акт ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 11.11.2013 №445/26-51-22-01/38328080 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «МК-Технолоджи» та акт ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 12.11.2013 №448/26-51-22-03/38328080 «Про непідтвердження правомірності нарахування податкового зобовязання та податкового кредиту декларації з податку на додану вартість по підприємству ТОВ «МК-Технолоджі» за період діяльності з 01.03.2013 по 30.09.2013», суд зазначає, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки, довідки зустрічної звірки або акту про неможливість проведення зустрічної звірки, в яких викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

При дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи. Сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця.

Стосовно посилань представника відповідача на наявність кримінального провадження №0000021 внесеного 29.11.2012ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 205 та 212 Кримінального кодексу України, суд зазначає наступне.

Проведення досудового розслідування кримінального правопорушення за ознаками злочинів, передбачених статтями 205 та 212 КК України, за фактом створення (придбання) ряду субєктів господарювання з метою прикриття незаконної діяльності по ухиленню від сплати податків, не може свідчити про недійсність угод між позивачем та ТОВ «Ейті Люкс», оскільки належним доказом недійсності правочину може бути рішення суду про визнання угод недійсними або вирок суду, яким визнано винними посадових осіб контрагента позивача ухиленні від сплати податків, тощо.

До суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Ейті Люкс» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними. Отже, контролюючі органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Щодо посилань представника відповідача на протоколи допиту співзасновників ТОВ «Ейті Люкс» ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відібраних в рамках кримінального провадження №0000021, суд зазначає, що такі пояснення не свідчать про відсутність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ейті Люкс», оскільки ОСОБА_6, серед іншого, пояснив, що став співзасновником ТОВ «Ейті Люкс» за грошову винагороду за домовленістю з третіми особами.

За таких обставин, в матеріалах справи не містяться доказів, що інші особи не здійснювали господарську діяльність взагалі, оскільки господарська діяльність могла вестись іншими особами, а позивач не повинен нести відповідальність за порушення вимог законодавства його контрагентом.

Також, суд зазначає, що оцінка свідченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинна надаватись саме судом підчас судового провадження по кримінальному провадженню, а самих лише пояснень співзасновників щодо нездійснення господарської діяльності не достатньо для висновків про відсутність господарських операцій між контрагентами.

Стосовно посилань представника відповідача на практику Верховного Суду України викладену в постанові від 22.09.2015 за позовом ТОВ «Фоззі-Фуд» до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В даному випадку судом не приймається посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду України від 22.09.2015, оскільки у справі яка переглядалась Верховним Судом України стосовно засновника і директора контрагента позивача був наявний вирок суду, яким посадову особу визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.205 КК України.

Разом з тим, як зазначалось судом раніше представниками сторін до матеріалів справи не надано доказів наявності обвинувального вироку суду щодо посадових осіб ТОВ «Ейті Люкс» та/або рішення суду про визнання угод між контрагентами недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства «ЕЛСІ».

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «ЕЛСІ» задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 20 серпня 2015 року № та від 20 серпня 2015 року №.

3. Судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок присудити на користь Приватного підприємства «ЕЛСІ» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П.Бойченко