Справа № 2а-2602/11
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/800/57765/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: представника позивача Палагіцької Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Тисменицького районного споживчого товариства

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року

у справі № 2а-2602/11

за позовом Тисменицького районного споживчого товариства

до Пшеничниківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області

про визнання рішень незаконними,

встановив:

Тисменицьке районне споживче товариство звернулось до суду з позовом до Пшеничниківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, в якому просило визнати рішення 8 сесії 5 демократичного скликання від 23 грудня 2007 року № 5-8/2007 та рішення 10 серії 5 демократичного скликання від 13 квітня 2008 року № 4-10/2008 Пшеничниківської сільської ради недійсними та скасувати.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2011 року позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року, постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить його рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав, просив суд задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, зокрема, що рішенням 8 сесії 5 демократичного скликання Пшеничниківської сільської ради від 23 грудня 2007 року № 5-8/2007 визнано право власності на будинок - магазин «Продтовари» в с. Пшеничники по вул. Б.Хмельницького, 75 за громадою с. Пшеничиники в особі Пшеничиниківської сільської ради. Зобов'язано Івано-Франківське ОБТІ зареєструвати як нерухоме майно магазин «Продтовари» в селі Пшеничиники і видати свідоцтво на право власності.

Підставою для прийняття такого рішення відповідачем стало рішення господарського суду в Івано-Франківській області від 13 листопада 2007 року, яким Тисменицькому районному споживчому товариству відмовлено у позові про визнання права власності на даний магазин.

Рішенням 10 серії 5 демократичного скликання Пшеничниківської сільської ради від 13 квітня 2008 року № 4-10/2008 вирішено головному бухгалтеру Фицик З.В. взяти на баланс сільської ради будинок магазин «Промтовари» в селі Пшеничники по вул. Б. Хмельницького, 75.

Вважаючи, що магазин «Продтовари» належить позивачу на праві власності, останній звернувся до суду з даним позовом про скасування спірних рішень відповідача, згідно з якими право власності на об'єкт нерухомого майна визнано за громадою с. Пшеничиники.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що він є адміністративним.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Прийняте сільською радою (як суб'єктом владних повноважень) спірне рішення, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника (володільця) майна оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на майно юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади), щодо передачі у власність майна, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника майна, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння цим майном і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди, розпорядженням майном тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях щодо оскарження ненормативного акту про передачу у власність чи користування земельної ділянки, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин щодо захисту права власності на майно, їх суб'єктний склад та норми ст.ст. 1, 12 ГПК України, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Тисменицького районного споживчого товариства задовольнити частково.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Тисменицького районного споживчого товариства до Пшеничниківської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання рішень незаконними закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: