Справа № 2а-7286/10/1270
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року справа № 2а-7286/10/1270

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-7286/10/1270 за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання порушень відповідачем чинного законодавства, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області (з урахуванням уточнень) захистити громадянські права позивача на підставі ст. 8, 55 Конституції України, ст.16 Цивільного Кодексу України, ст. 2, 6, 104 Кодексу адміністративного судочинства України, керуючись принципом верховенства права та Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя»; визнати в даному адміністративному позові інший предмет позовних вимог, ніж ті, по яким раніше були прийняті судові рішення; визнати порушення відповідачем ст. 40 Конституції України, ОСОБА_3 України «Про звернення громадян» по факту ненадання позивачу відповіді на його звернення від 24 вересня 2009 року та від 07 грудня 2009 року; визнати порушення відповідачем ст. 124 Конституції України та умисне невиконання судового рішення від 21 вересня 2004 року при повторному зверненні позивача з заявами від 24 вересня 2009 року та від 07 грудня 2009 року; визнати порушення Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції в грудні 2009 року вимог Конвенцій «Про стягнення аліментів за кордоном» та «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах; визнати відсутність в матеріалах виконавчого провадження доказів повідомлення позивача про його права у виконавчому провадженні; визнати відсутність пропуску строку на подання адміністративного позову через неповідомлення позивача про його права у виконавчому провадженні та неповідомленні про порядок оскарження; визнати приховування відповідачем майна боржника (житловий будинок), яке зазначено у виконавчому листі; визнати непроведення відповідачем належних примусових процесуальних дій по виконанню судового рішення від 21 вересня 2004 року по закінченню семиденного строку, встановленого законом для добровільного виконання судового рішення; визнати відсутність у Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції доказів вручення позивачу постанови про закриття виконавчого провадження; визнати відсутність у відділу доказів здійснення належних процесуальних дій по примусовому виконанню судового рішення від 21 вересня 2004 року; визнати відсутність у відділу доказів виконання процесуальних дій по поданим позивачем 24 вересня 2009 року та 07 грудня 2009 року заявам; визнати невиконання відділом ст. 2-5, 7, 8, 8-1, 8-3, 11, 11-1, 12, 17-22, 24-28, 30, 32-38, 40, 40-1, 42, 45-48, 55, 62-64, 67-69, 75, 88 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження»; визнати відсутність юридичних підстав для закриття виконавчого провадження 28 лютого 2006 року по постанові про відкриття виконавчого провадження від 29 жовтня 2004 року через відсутність у боржника майна, зазначеного у виконавчому листі; визнати грубе порушення строку здійснення виконавчого провадження по виконанню судового рішення від 21 вересня 2004 року, який для немайнового виконавчого провадження складає 2 місяці, а не 2 роки 4 місяці; визнати умисним невиконання судового рішення від 21 вересня 2004 року; визнати фальсифікацію відповідачем ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» та відсутність в ОСОБА_3 вимоги про відкриття виконавчого провадження лише на підставі оригінала виконавчого листа; визнати факт відсутності звернень відповідача в Сєвєродонецький міський суд та непред'явлення постанов по всім процесуальним діям, передбаченим ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження»; визнати факт відсутності у Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції доказів вручення позивачу двох постанов в 2009 році про відмову у відкритті виконавчого провадження; визнати факт відсутності у відділу доказів роз'яснення позивачу права на звернення до суду для приведення виконавчого документа у відповідність до вимог ст. 19 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження»; визнати порушення Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції ст.370 ЦПК України; визнати порушення відповідачем ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України при виконанні судового рішення від 21 вересня 2004 року; визнати порушення відповідачем ст.13 ОСОБА_3 України «Про судоустрій України»; визнати умисне створення відповідачем позивачу перепон при здійсненні примусових процесуальних заходів по виконанню судового рішення від 21 вересня 2004 року; визнати обмеження відповідачем конституційних прав позивача при виконанні судового рішення від 21 вересня 2004 року та прав сторони виконавчого провадження й зобов'язання відновити такі порушені права; внести подання до ОСОБА_4 Юстиції, Президенту України та у Відділ боротьби з організованою злочинністю та корупцією при ОСОБА_5 України по факту незаконних дій посадових осіб Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції для порушення кримінальної справи; постановити окрему ухвалу про порушення Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції ст.124 Конституції України та притягнення посадових осіб відповідача до відповідальності; відшкодувати позивачу з коштів державного бюджету завдану відповідачем (відділом) матеріальну шкоду в розмірі 21 600,00грн., моральну шкоду в розмірі 150 000,00грн., а всього 171 600,00 грн. на підставі ст.56 Конституції України (а.с. 2-7, 125-126, 130-131 т.1).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2011 року у задоволені адміністративного позову відмовлено (а.с. 168-171 т.1).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову суду першої інстанції від 19 січня 2011 року залишено без задоволення, постанову без змін (а.с 220-221 т. 1).

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24 вересня 2015 року касаційне провадження за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2010 року у даній справі про визнання порушень чинного законодавства та зобовязання вчинити певні дії закрито. Касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 січня 2011 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2011 року задоволено частково, вказані судові рішення скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для новий розгляд (а.с. 37-40 т. 2).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у задоволені позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі (а.с. 118-121 т. 2).

Не погодившись із постановою суду першої інстанції від 11 листопада 2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив суд скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням інфляції, індексації та 3% річних; визнати права позивача порушеними; прийняти окрему ухвалу про прийняття неправомірного рішення, невиконання рішення суду вищої інстанції, порушення прав громадянина, порушення присяги судді; відшкодування позивачу витрати за рахунок судді Смішливої Т.В.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 неодноразово наголошував на некомпетентності суду першої інстанції, на нерозуміння його позовних вимог та не вірне застосування норм чинного законодавства (а.с. 130-135 т. 2).

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 135 т. 2).

14 грудня 2015 року до канцелярії суду надійшло клопотання від представника Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про розгляд справи за його відсутності (а.с. 151 т.2).

21 грудня 2015 року до канцелярії суду надійшло клопотання від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про розгляд справи за його відсутності (а.с. 156-157 т.2).

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 24 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до начальника ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою, у якій просив прийняти до провадження, відкрити виконавче провадження та виконати судове рішення від 21 вересня 2004 року у відповідності до вимог ОСОБА_3 України Про виконавче провадження (а.с. 14-15 т.1). Посадовою особою Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції вказана заява отримана 25 вересня 2009 року (а.с. 13 т. 1).

07 грудня 2009 року позивачем повторно на адресу виконавчої служби направлена заява, яка отримана уповноваженою особою відділу 08 грудня 2009 року , в якій заявник зазначив, що ним не отримано відповідь на звернення від 24 вересня 2009 року, у звязку з чим він повторно просив виконати рішення Сєвєродонецького міського суду від 21 вересня 2004 року та надати йому у встановлений законом термін відповідь (а.с.16- 17 т. 1 ).

Вищевказані заяви подані позивачем на підставі положень ОСОБА_3 України Про виконавче провадження та стосувались відкриття виконавчого провадження, та вчинення виконавчих дій з виконання рішення Сєвєродонецького міського суду від 21 вересня 2004 року.

Листами від 05 жовтня 2009 року та 17 грудня 2009 року Відділ державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції надав позивачу відповіді на вищевказані заяви, в яких зазначено, що на виконанні у відділі виконавчий лист № 2-252/04 від 25 жовтня 2004 року про стягнення з ОСОБА_6 29 944,00 грн. на користь позивача не перебуває (а.с. 110-111 т. 1).

Зазначені листи направлялись на адресу позивача простою кореспонденцією, про що зазначено в журналі реєстрації вихідної кореспонденції (а.с. 112-113 т.1).

У звязку з бездіяльністю відповідача (на думку позивача) щодо невиконання першим відповідачем виконавчого листа № 2-252/04 від 25 жовтня 2004 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дії органів виконавчої служби щодо виконання виконавчих документів регулюється нормами ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 606), Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) .

ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 5 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим ОСОБА_3 заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим ОСОБА_3.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження»( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього ОСОБА_3.

Оскільки відповідно до положень ст. 19 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою , то підставою для відкриття виконавчого провадження є оригінал виконавчого документу, а не його копія.

Відповідно до ст.24 ОСОБА_3 № 606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим ОСОБА_3, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим ОСОБА_3.

Невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 19 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження», є підставою для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (п. 6 ч. 1 ст. 26 ОСОБА_3).

Звертаючись із заявою від 24 вересня 2009 року про відкриття виконавчого провадження позивач надіслав до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції копію виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду від 21 вересня 2004 року, про що зазначено у самому зверненні позивача.

Отже, надаючи позивачу відповіді листами від 05 жовтня 2009 року та від 17 грудня 2009 року відповідач діяв не в спосіб та не в межах наданих йому законодавцем повноважень, що є порушенням вимог ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови від 11 листопада 2015 року також прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» , однак не прийняв остаточного рішення щодо цього питання в резолютивній частині постанови.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо зміни постанови Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій щодо надання позивачу відповіді на його звернення в порядку ОСОБА_3 України «Про звернення громадян», а не прийняття відповідного рішення на підставі положень ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження».

Оскільки заяви позивача від 24 вересня 2009 року та 07 грудня 2009 року за своїм змістом є заявами про відкриття виконавчого провадження, а саме, у прохальній частині цих заяв позивачем звернено до відповідача вимогу щодо прийняття копії виконавчого листа до провадження, відкриття виконавчого провадження та виконання судового рішення від 21 вересня 2004 року у відповідності із ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» та здійснення належних процесуальних дій з примусового виконання рішення суду, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволені позовних вимог щодо порушення відповідачем вимог ОСОБА_3 України «Про звернення громадян».

Інших доказів порушення відповідачем зазначеного ОСОБА_3 України «Про звернення громадян»,- позивачем в рамках даної справи не надано, у зв'язку з чим посилання позивача у позові на порушення першим відповідачем вимог ОСОБА_3 України «Про звернення громадян» є безпідставним.

Що стосується вимог позивача щодо визнання порушення відповідачем статей 40, 124 Конституції України, ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою виконуються такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, та накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України та Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Судами встановлено, що рішенням Сєвєродонецького міського суду від 21 вересня 2004 року частково задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача матеріальну та моральну шкоду (а.с. 101-102 т. 2).

На виконання зазначеного судового рішення Сєвєродонецьким міським судом 25 жовтня 2004 року видано виконавчий лист № 2-252/04 (а.с. 21 т. 1).

Постановою державного виконавця відповідача від 29 жовтня 2004 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Сєвєродонецького міського суду № 2-252 від 25 жовтня 2004 року (а.с. 60 т. 1).

28 лютого 2006 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення (а.с. 59 т. 1).

Копія вказаної постанови разом з виконавчим листом надіслана Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції на адресу ОСОБА_2 01 березня 2006 року за вихідним № 2857 (а.с. 58 т. 1), доказів його отримання стягувачем не надано. Як вбачається з письмових заперечень відповідача (і не спростовується позивачем), державним виконавцем на виконання судового рішення були здійснені усі передбачені ОСОБА_3 №606 виконавчі дії, проте, судове рішення до наступного не виконано.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВАСУ від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом . Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження»( на час спірних правовідносин п.2 ч.1 ст.40 ОСОБА_3 № 606 ) виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього ОСОБА_3 заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Тому судам слід ураховувати, що з огляду на зазначені законодавчі приписи виконавці мають право повертати виконавчі документи щодо виконання рішень судів про стягнення грошових коштів, тощо у разі здійснення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 21 цього ОСОБА_3 .

В ході здійснення виконавчих дій по примусовому виконанню виданого, на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду від 21 вересня 2004 року, виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що боржник - ОСОБА_6 виїхала на постійне місце проживання за кордон та у неї відсутнє будь-яке майно, на яке можна звернути стягнення для виконання рішення суду, у зв'язку з чим 28.02.2006р. винесено постанову про повернення виконавчого листа на підставі ст.40 ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження».

Ці обставини були предметом дослідження у справі №2а-19795/09/1270 за позовом позивача до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, Сєвєродонецького міського відділу ГУМВС України в Луганській області, голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_7, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду й постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12.08.2009р. у справі №2а-19795/09/1270, залишеною без змін ухвалами Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2009р. та Вищого адміністративного суду України від 15.04.2010р., в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що правомірність дій органу ДВС при здійсненні примусового виконання зазначеного рішення Сєвєродонецького міського суду від 21.09.2004р. була встановлена при розгляді справи (№2а-19795/09/1270), а тому, з огляду на приписи ст.72 КАС України, ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Отже не підлягають доказуванню, позовні вимоги щодо визнання порушення відповідачем статті 40, 124 Конституції України, ОСОБА_3 України Про звернення громадян, ОСОБА_3 України Про виконавче провадження, вимог Конвенції Про стягнення аліментів за кордоном, Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, визнання відсутності у матеріалах виконавчого провадження доказів повідомлення позивача про його права у виконавчому провадженні, визнання приховування відповідачем майна боржника, зазначене у виконавчому листі, визнання неналежним виконання відповідачем дій під час виконавчого провадження, визнання відсутність підстав для закриття виконавчого провадження від 28.02.2006року, визнання грубим порушення відповідачем строків щодо здійснення виконавчих дій, визнання навмисного невиконання відповідачем рішення суду від 21.09.2004 року, статей 8, 19, 124, 129 Конституції України при виконанні судового рішення від 21.09.2004, визнання порушення статті 13 ОСОБА_3 України Про судоустрій України, визнання навмисною перешкоду відповідачем при здійснені виконавчих дій при виконанні судового рішенні від 21.09.2004року, а тому не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю, оскільки стосуються дій відповідача до 21.09.2009 року.

Що стосується вимог позивача про встановлення фактів, зокрема, щодо: відсутності у відповідача звернень до Сєвєродонецького міського суду про вчинені виконавчі дії та доказів направлення до суду постанов про виконавчі дії; відсутності у відповідача доказів вручення позивачу двох постанов у 2009 році про відмову у відкритті виконавчого провадження; відсутності у відповідача доказів щодо розяснення позивачу право на звернення до суду у разі відмови у прийнятті виконавчого листа та інших фактів, щодо встановлення яких заявлено вимоги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на положення ст. ст. 105 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд не повноважний встановлювати будь-які факти.

Відповідно вищевказані вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у сумі 21 600 грн. та моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (ст. 23 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

При цьому, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, умовою відшкодування моральної шкоди є обовязкове встановлення незаконних рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи відповідача. У разі їх відсутності, підстави для такого відшкодування також відсутні.

Посилання позивача на спричинення йому моральних страждань та матеріальної шкоди на загальну суму у розмірі 171 600,00 грн. не підтверджені жодними доказами у справі, винних дій щодо невиконання вже скасованого( на час звернення позивача з даним позовом до суду 22.09.2010 року) судового рішення Сєвєродонецького міського суду від 21 вересня 2004 року,- під час розгляду справи не встановлено, а тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість вищевказаних позовних вимог.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-7286/10/1270 за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання порушень відповідачем чинного законодавства, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - змінити.

Перший абзац резолютивної частини постанови Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-7286/10/1270 викласти у наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання порушень відповідачем чинного законодавства, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції щодо надання позивачу відповіді на його заяви від 24 вересня 2009 року та від 07 грудня 2009 року на підставі положень ОСОБА_3 України «Про звернення громадян», а не прийняття відповідного рішення на підставі ОСОБА_3 України «Про виконавче провадження».

В решті позовних вимог ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, Головного управління Державного казначейства України в Луганській області про визнання порушень відповідачем чинного законодавства, зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити».

В решті постанову Луганського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року у справі № 2а-7286/10/1270 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_8

ОСОБА_9