Справа № 808/7085/14(ДО/808/553/14)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 рокусправа № 808/7085/14(ДО/808/553/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі №808/7085/14(ДО/808/553/14) за позовом Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів за податковим боргом,-

ВСТАНОВИВ :

Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області 22 жовтня 2014 року звернулася до суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому, просить суд стягнути з відповідача суму податкового боргу по єдиному податку на доходи фізичних осіб у розмірі 16455,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в податковій декларації відповідача - платника єдиного податку від 18.04.2014 року № за півріччя 2014 року значиться в рядку 24 «сума податку за ставкою 5%» - 16455,0 грн. та відповідно в рядку 29 «сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду 16455,0 грн. Станом на теперішній час у відповідача наявна заборгованість перед бюджетом на суму 16455,0 грн. зі сплати єдиного податку на доходи з фізичних осіб, яка після закінчення терміну добровільної сплати залишилась непогашеною боржником та є податковим боргом.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Суд стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету Орджонікідзевського району м. Маріуполя заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 16455, 00 грн.

Постанова суду мотивована тим, що податкове зобов'язання відповідачем не сплачено, а тому у відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України вважається сумою податкового боргу.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи, оскільки відповідач не отримував ухвали суду та копії позовної заяви з доданими до неї документами в звязку з чим був позбавлений можливості надати до суду докази на підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви. При цьому вказує на те, що відповідач 03.10.2014 року був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та 10 жовтня 2014 року був зареєстрований за постійним місцем проживання, про що було відомо позивачу на час звернення з цим позовом до суду. Крім того в доводах апеляційної скарги відповідач вказує на те, що з огляду на обрану систему оподаткування відповідача, як платника єдиного податку третьої групи за ставкою встановленою у відсотках до доходу, дія пункту 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України щодо здійснення авансових платежів за фіксованою ставкою на нього не може бути розповсюджена.

Згідно заперечень на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін, посилаючись при цьому на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як фізичну особу-підприємця, ОСОБА_1 зареєстровано за наступною адресою: 87541, Донецька область, місто Маріуполь бульвар Комсомольський, 68/36 (а.с.4).

ОСОБА_1 взято на податковий облік в Орджонікідзевському відділенні Маріупольської ОДПІ 12.05.2005 року, що підтверджується відповідною довідкою податкової інспекції за формою №4-ОПП №3575 (а.с.5).

Відповідно до вимог ст. 298 Податкового кодексу України відповідачем 05 січня 2012 року до Орджонікідзевського відділення Маріупольської ОДПІ подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та в пункті 5.2 цієї заяви обрано 3 групу зі ставкою податку 5% (а.с.10-11).

В податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 18.04.2014 року № за півріччя 2014 року в розділі ІV «Показники господарської діяльності для платників єдиного податку 3 групи» рядок 12 значиться сума доходу за звітний період, що оподатковується за ставкою 5% - 329100,0 грн., тому в рядку 24 «сума податку за ставкою 5%» зазначено суму - 16455,0 грн. та відповідно в рядку 29 «сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду» 16455,0 грн. (а.с.12-13).

Для забезпечення надходження податкового зобов'язання відносно наявної у ОСОБА_1 заборгованості позивачем було виставлено та на адресу цього боржника засобами поштового зв'язку направлено податкову вимогу за формою «Ф» № 2705-25 від 27.05.2014 року (а.с.7).

Стягнення з відповідача суми податкового боргу по сплаті єдиного податку на доходи фізичних осіб у розмірі 16455,00 грн. є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 291.3. статті 291 Податкового кодексу України (далі ПКУ) юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з п.п. 298.1.1 пункту 298.1. статті 298 ПКУ, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до органу державної податкової служби заяву.

Відповідно до п. 293.1 статті 293 ПКУ ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 05 січня 2012 року до Орджонікідзевського відділення Маріупольської ОДПІ подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та в пункті 5.2 цієї заяви обрано 3 групу зі ставкою податку 5% до доходу (а.с.10-11).

Порядок сплати єдиного податку встановлено статтею 295 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 295.3. ст. 295 ПКУ передбачено, що платники єдиного податку третьої - шостої груп сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Пунктом 295.4 ст. 295 ПКУ визначено, що сплата єдиного податку здійснюється за місцем податкової адреси.

Відповідно до вимог п. 294.1 ст. 294 ПКУ податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої-шостої груп є календарний квартал.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 18 квітня 2014 року до Орджонікідзевського відділення Маріупольської ОДПІ подано податкову декларацію платника єдиного податку, в якій самостійно, у рядку 29 визначено суму єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду у розмірі - 16455,0 грн. (а.с.12-13).

Враховуючи те, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої-шостої груп є календарний квартал відповідач в термін до 20 травня 2014 року повинен був сплатити задекларовану суму єдиного податку з фізичних осіб до місцевого бюджету.

Проте, відповідачем не виконано свого обовязку зі сплати задекларованої суми єдиного податку з фізичних осіб.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що здійснення авансових платежів за фіксованою ставкою на нього не може бути розповсюджена в звязку з чим слід відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 є платником єдиного податку третьої групи та у відповідності до положень п. 295.3. ст. 295 ПКУ платники цієї групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Тобто, у справі, що розглядається податковий борг виник у звязку з несплатою платником податків у встановлені законом строки єдиного податку, а не у звязку зі здійсненням авансових платежів за фіксованою ставкою.

Відповідно до положень п. 59.1 ст. 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПКУ у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення надходження податкового зобов'язання відносно наявної у ОСОБА_1 заборгованості позивачем було виставлено та на адресу цього боржника засобами поштового зв'язку направлено податкову вимогу за формою «Ф» № 2705-25 від 27.05.2014 року (а.с.7).

Проте поштове відправлення із вмістом податкової вимога за формою «Ф» № 2705-25 від 27.05.2014 року надісланої ОСОБА_1 повернулося на адресу позивача з відміткою «за истечением срока» (а.с.8).

Як вбачається з копії конверта наявної у матеріалах справи, податкову вимогу за формою «Ф» № 2705-25 від 27.05.2014 року було направлено ОСОБА_1 на його адресу: 87541, Донецька область, місто Маріуполь бульвар Комсомольський, 68/36, зазначену ним як платником податків (а.с.9).

Враховуючи те, що податкову вимогу за формою «Ф» № 2705-25 від 27.05.2014 року позивачем було направлено ОСОБА_1 на його адресу зазначену ним як платником податків та наявну у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, проте вона не була вручена через відсутність його за місцезнаходженням, така вимога вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Вказану вимогу відповідачем оскаржено не було.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 03.10.2014 року був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та 10 жовтня 2014 року був зареєстрований за постійним місцем проживання, про що було відомо позивачу на час звернення з цим позовом до суду, оскільки на час направлення відповідачу податкової вимоги, останній був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПКУ, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Враховуючи наявність у відповідача узгодженої суми податкового боргу зі сплати єдиного податку, а також те, що відповідачу направлялася податкова вимога за формою «Ф» № 2705-25 від 27.05.2014 року та у відповідності до положень п. 58.3 ст. 58 ПКУ вважається врученою, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача такого боргу.

Щодо доводів відповідача про неповідомлення його судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані обставини не вплинули на правильність постанови суду першої інстанції. При цьому судом апеляційної інстанції направлено відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів, а також копію постанови суду першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, послався на п.295.1 ст.295 Податкового кодексу України, яким визначено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця, що на думку суду апеляційної інстанції є помилковим, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як платник єдиного податку третьої групи за ставкою 5% від отриманого доходу.

Проте, згідно із ч.2 ст.200 КАС України не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року у справі № 808/7085/14(ДО/808/553/14) без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 21 грудня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко