Справа № 552/5113/15-а
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р. Справа № 552/5113/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2015р. по справі № 552/5113/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці Державної фіскальної служби України

про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Полтавської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Полтавської митниці Державної фіскальної служби України №0054/80600/15 від 20.08.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заперечень, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 05 травня 2015 року щодо позивача ОСОБА_1 складено протокол про пушення митних правил № 0054/80600/15 за ст. 485 МК України.

За змістом цього протоколу 13.05.2013 року в Полтавській митниці ДФС згідно митної декларації (далі МД) № 806020000/2013/005058 ПВКП «Агродеталь» проведено митне оформлення в режимі «імпорт» вантажу згідно зовнішньоекономічного договору, декларування вантажу проведено ОСОБА_1

Проведеною Полтавською митницею ДФС перевіркою встановлено, що хоча директору ПВКП «Агродеталь» ОСОБА_1 було відомо про фактичні витрати, понесені підприємством на транспортування вантажу на суму 49800 грн., але при декларуванні товару зазначені витрати в сумі 32611 грн., чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що спричинило недобори митних платежів.

Постановою в справі про порушення митних правил № 0054/80600/15 від 20 серпня 2015 року позивача ОСОБА_1 за вчинення зазначених в протоколі дій визнано винним у вчиненні порушення митних правил за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10313,13 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

У доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що заявлена митна вартість не була скоригована митним органом і декларація прийнята за митною вартістю, визначеною позивачем. Також зазначив, що відповідно до п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що булаа фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (як складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

За визначенням п.28 ст.4 МК України митні правила - встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами п.п.1, 4 ч.1 ст.266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний, зокрема, здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

У відповідності до п.27 ст.4 МК України до складу митних платежів належать : а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно зі ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Статтею 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення порушення митних правил даною особою та вина особи у його вчиненні.

Як встановлено пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості про митну вартість товарів.

За визначенням ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Як визначено частиною 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1, перебуваючи на посаді директора ПВКП «Агродеталь», здійснюючи 13.05.2013 року декларування вантажу згідно митної декларації № 806020000/2013/005058, надав довідку про транспортні витрати від 13.05.2013 року та довідку перевізника ТОВ «Лімко Логістікс» від 24.04.2013 року із зазначенням суми транспортних витрат в розмірі 4080,00 дол. США, що на той момент складало 32611,00 грн.

За твердженням відповідача, вказані документи містять неправдиві відомості, оскільки проведеною перевіркою розміру транспортних витрат сума витрат становить 49800,00 грн. замість заявленої суми 32611,00 грн. Сума транспортних витрат у розмірі 49800 грн., на думку відповідача, підтверджується рахунком на оплату № 89 від 16.05.2013 року, наданим позивачем до митного оформлення.

При цьому, такий висновок відповідачем вмотивовано з посиланням на те, що до складу митної вартості враховуються витрати по транспортуванню товару як до митної території України, так і в межах цієї території.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.11 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.

Отже, наведеною нормою прямо передбачено відсутність обовязку включати до складу митної вартості товару витрати на його транспортування після ввезення на територію України за умови виділення їх з ціни товару.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.9 МК України митну територію України становлять територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також території вільних митних зон, штучні острови, установки і споруди, створені у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України.

Межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України (ст.10 МК України).

Таким чином, у розумінні ч.4, п.5 ч.10 ст.58 МК України до складу митної вартості входить лише вартість транспортування задекларованого товару до митної території України. Витрати по транспортуванню імпортованого товару в межах митної території України у разі їх виділення з ціни товару не включаються до складу митної вартості даного товару.

З наявних в матеріалах справи копій довідки ТОВ «Лімко Логістікс» від 24.04.2013 року, довідки ПВКП «Агродеталь» від 13.05.2013 року, які надавались позивачем при митному оформленні товару, рахунку на оплату № 89 від 16.05.2013 року, акту надання послуг № 71 від 14.05.2013 року акту № ОУ-020716 від 12.07.2013 р., листа ТОВ «Лімко Логістікс» № 22/10-15 від 22.10.2015 р. вбачається, що вартість транспортних витрат на перевезення вантажу контейнером № FCIU8746444 по маршруту м. Сейнт Енн (Іллінойс, США) до кордону України (Одеський морський транспортний порт) не перевищила 32611,00 грн.

При цьому, з наданих до матеріалів справи копій вищевказаних документів вбачається чітке розподілення транспортних витрат, здійснених до ввезення на територію України та після ввезення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що до складу транспортних витрат, здійснених до ввезення вантажу на територію України, увійшли вартість міжнародного перевезення вантажу морським транспортом 29733,96 грн. та комплекс послуг з обробки контейнерів 3125,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем по справі було цілком правомірно враховано у складі митної вартості задекларованого товару лише транспортні витрати в сумі 32611,00 грн., а не 49800,00 грн., як стверджує відповідач.

Крім того, слід відмітити, що сума в розмірі 49800,00 грн. включає суму ПДВ 3344,34 грн., в той час як частиною 11 статті 58 МК України прямо передбачено, що до митної вартості не включаються витрати у вигляді податків, що справляються в Україні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача, що висновок про наявність в діях позивача ОСОБА_1 об'єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, узгоджується з правовою позицією Міністерства доходів і зборів України щодо необхідності включення до митної вартості товарів витрат на оплату транспортно-експедиційних послуг (з урахуванням правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в постанові Вищого адміністративного суду України від 01.07.2009 р.).

Так, згідно з цією позицією плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої статті 58 Митного кодексу України), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов'язковою для включення до бази оподаткування таких товарів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вартість витрат на транспортування є розподіленою до та після перетину митного кордону України, в той час як вказане розяснення регламентує віднесення до складу митної вартості плати експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів, яка є нерозподіленою.

Крім того, вказане розяснення опубліковане у листі Міністерства доходів і зборів України, виданому 05.11.2013 року, тобто, пізніше дати здійснення позивачем декларування, а тому не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Відтак, вказане розяснення не спростовує правомірності віднесення позивачем до складу митної вартості суми в розмірі 32611,00 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність події і складу порушення митних правил, відповідальність за які передбачена статтею 485 МК України.

У відповідності до п.1 ч.12 ст.531 МК України відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року № 65, оскільки останні не є нормативним актом з питань митної справи та не встановлюють прямого обовязку особи, яка декларує митну вартість імпортованого товару, включати до неї вартість транспортних витрат, здійснених на всьому шляху прямування товару як до, так і після ввезення на митну територію України, як стверджує відповідач.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у спірних відносинах події і складу порушення з боку позивача митних правил, відповідальність за яке передбачена статтею 485 МК України.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що він станом на час винесення оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил не обіймав посади директора ПВКП «Агродеталь».

Так, положеннями ст.293 МК України визначено перелік осіб, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів.

Частинами 1 та 2 вказаної норми права визначено, що особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.

Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

За визначенням п.39 ч.1 ст.4 МК України платником податків є особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов'язок зі сплати митних платежів.

Декларантом є особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування; декларація митної вартості - документ встановленої форми, що подається декларантом і містить відомості щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України чи стосовно яких змінюється митний режим; митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов'язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта (п.п.8, 9, 20 та 63 ч.1 ст.4 МК Укаїни).

Пунктом 1 частини 1 статті 266 МК України на декларанта покладено обовязок здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що особою, яка здійснила митне оформлення товару на підставі митної декларації № /2013/005058 із зазначенням митної вартості товару від імені ПВКП «Агродеталь» є директор ОСОБА_1

За таких обставин, з урахуванням наведених норм, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 при оформленні ввезення на митну територію України товару виступав декларантом і є особою, на яку Митний кодекс України покладає обов'язок з належного обчислення митних платежів, а відтак, подальше звільнення позивача з посади директора ПВКП «Агродеталь» не є підставою для звільнення від відповідальності.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає постанову у справі про порушення митних правил від 20.08.2015 року № 0054/80600/15 неправомірною.

Згідно з п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України неповне зясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2015 року по справі № 552/5113/15-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 05.11.2015р. по справі № 552/5113/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Полтавської митниці Державної фіскальної служби України №0054/80600/15 від 20.08.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 21.12.2015 р.