Справа № 805/14185/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/650/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Міністерства доходів і зборів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) в якому просив: визнати протиправними дії; зобов'язати відповідача: повторно розглянути його запит на інформацію від 13 вересня 2013 року (далі - інформаційний запит, запит), надати інформацію по суті поставлених у запиті питань і надати суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач не розглянув його інформаційний запит у відповідності до вимог чинного законодавства, не надав запитувану ним інформацію, чим порушив вимоги Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI, в редакції періоду спірних правовідносин).

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року, позов задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача щодо надання відповіді на запит з порушенням встановлених законодавством строків і направлення запиту до Міністерства юстиції України, зобов'язано відповідача повторно розглянути інформаційний запит і надати звіт про виконання судового рішення, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, в частині задоволених позовних вимог, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відмова відповідача у наданні запитуваної позивачем інформації не ґрунтується на вимогах закону.

Судами встановлено, що позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом від 13 вересня 2013 року у якому просив надати йому інформацію стосовно кількості адвокатів, які станом на 15 серпня 2012 року і 13 вересня 2013 року зареєстровані як само зайняті особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Також, позивач просив Міндоходів, за можливості надати вищевказану інформацію у зведеному вигляді по всій Україні, а також з диференціацією за областями, Автономною Республікою Крим, містами Києвом та Севастополем.

Інформаційний запит надіслано 13 вересня 2013 року на адресу відповідача електронною поштою і одержано ним у цей же день.

Листом Міндоходів від 23 вересня 2013 року № 4618/г/99-99-18-06-05-14 б/н 13.03.13 позивачу відмовлено у наданні йому запитуваної інформації з огляду на її належність до інформації, яка містить відомості про платників податків і є конфіденційною інформацією, а також інформацією з обмеженим доступом. Одночасно, цим же листом інформаційний запит надіслано за належністю до Міністерства юстиції України з посиланням на статтю 22 Закону № 2939-VI і статті 19-1, 20 Податкового кодексу України.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон № 2939-VI.

За визначенням статті 1 цього Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 6 Закон № 2939-VI до інформації з обмеженим доступом віднесено конфіденційну інформацію, таємну інформацію і службову інформацію.

При цьому, за правилами частини 2 цієї ж статті Закону, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Зміст понять конфіденційної, таємної і службової інформації розкривають статті 7, 8, 9 Закону № 2939-VI відповідно.

Водночас, у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 5, частин 1, 2 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

В свою чергу, частиною 1 статті 19 встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що інформаційний запит позивача було зареєстровано у Міндоходів 13 вересня 2013 року і надано на нього письмову відповідь 23 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку розгляду такого запиту, встановленого законом.

Окрім цього, як правильно встановили суди, зі змісту інформаційного запиту позивача вбачається, що запитувана ним інформація не відноситься до конфіденційної, таємної або службової інформації у розумінні статей 7, 8, 9 Закону № 2939-VI.

Одночасно Міндоходів у своїй відповіді не обґрунтувало необхідність обмеження доступу до інформації з огляду на наявність обставин, вказаних у частині 2 статті 6 Закон № 2939-VI, а також не заперечувало того, що являється розпорядником запитуваної позивачем інформації, при цьому судами встановлено, що Міндоходів являється розпорядником цієї інформації.

За таких обставин, суди дійшли правильного висновку стосовно протиправності дій відповідача щодо відмови у наданні запитуваної позивачем інформації, пересилання запиту до Міністерства юстиції України і здійснення його розгляду поза межами п'ятиденного строку, встановленого законом, а також зобов'язання Міндоходів повторно розглянути запит ОСОБА_4 по суті викладених у ньому питань з наданням такої інформації.

Ураховуючи наведене, висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства доходів і зборів України відхилити, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало