Справа № 807/866/15
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2015 рокум. Ужгород№ 807/866/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - Ковтун В.В.;

відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , представник - Усов А. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання наказу незаконним та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач) про виключення позивача зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 без повного розрахунку за нормами забезпечення - незаконним зобов`язання скасувати наказ (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101 та видати новий наказ (по стройовій частині) про виключення позивача зі списку особового складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області після повного проведення з ним усіх належних розрахунків та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача відмовився від вимоги щодо виплати позивачеві, у відповідності до рапорту від 03.04.2015 року за вх. №2217, заборгованості по відрядженням за період з 2014 року по 2015 рік.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та письмовому пояснені до позову, мотивуючи наступним. Зокрема, позивач є підполковником запасу та проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах України в період з 1992 року по 2015 рік. Так, у відповідності до наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 03.03.2015 року за №82 позивача було звільнено в запас з посади військового комісара Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області за сімейними обставинами у запас, згідно до ч. 6 ст. 26, з урахуванням вимог пп. "г" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відтак, позивача було виключено зі списків особового складу військової установи наказом відповідача від 17.04.2015 року (по стройовій частині) №101. Однак, відповідачем на день виключення зі списків особового складу позивача, а саме: 17.04.2015 року останньому не було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. Також, позивач звернувся із рапортом від 03.04.2015 року за вх. №2217 до відповідача з клопотанням про виплату йому компенсації за недоотримане речове забезпечення під час проходження військової служби. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства України, в наказі відповідача (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101, згідно якого позивача виключено зі списків особового складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області, не було вирішено питання щодо нарахування та виплати позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за недоотримане речове забезпечення під час проходження військової служби. Так, представник позивача в судовому засіданні зазначав, що позивач не надав згоди відповідачеві щодо виключення його зі списків особового складу без повного розрахунку з ним. Представник позивача в судовому засіданні наголошував, що відповідач не дотримався вимог абз. 4 п. 10 Наказу Міністерства оборони України від 12.02.2015 року №60 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2015 рік" (далі - Наказ №60), згідно якої одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачуються в розмірах, визначених нормативно-правовими актами та узгоджуються із п. 242 ч. 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 щодо обов`язковості забезпечення військовослужбовця всіма розрахунками на день виключення зі списків особового складу. Також, згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, висловленої в постанові від 21.10.2014 року по адміністративній справі №К/9991/61738/11, встановлено, що спірні правовідносини на момент подачі рапорту регулюються Наказом Міністерства оборони України попереднього року на момент до видання наказу на поточний рік. Таким чином, позивача було виключено зі списку особового складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області без повного розрахунку за нормами забезпечення, а саме: не виплачено останньому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації за недоотримане речове забезпечення під час проходження військової служби. Відтак, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом строк.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та уточненнях до заперечення на позовну заяву і просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Позивача було виключено зі списків особового складу військової установи наказом відповідача від 17.04.2015 року (по стройовій частині) №101. Позивач 17.02.2015 року подав до відповідача рапорт щодо виплати йому грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2015 рік. Однак, згідно п. 10 Наказу № 60 передбачено, що видання наказів і виплату матеріальної допомоги здійснювати в грудні 2015 року в межах залишків коштів за фондом грошового забезпечення, наявних після здійснення виплат, та в порядку, передбаченому пунктом 7 цього наказу. Відтак, у відповідності до вимог Наказу №60 виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2015 рік позивачу повинна була бути здійснена лише в грудні 2015 року. Також, позивач в своєму рапорті не вказав жодної підстави та причини щодо виплати зазначеної допомоги, як винятковий випадок, отже, у відповідача були відсутні підстави для звернення до вищестоящого командування за підпорядкованістю щодо розгляду рапорту позивача. Також, згідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011- ХІІ (далі - Закон України №2011- ХІІ) право на грошову компенсацію за недоотримане речове забезпечення мають лише військовослужбовці Міністерства оборони України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, однак позивач не відноситься до цієї категорії військовослужбовців. У відповідності Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 (далі - Постанова №1444) регламентується лише порядок видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, а не надається право на отримання грошової компенсації за недоотримане речове забезпечення. Таким чином, представник відповідача в судовому засіданні наголошував, що реалізація вимог Постанови №1444 в частині отримання грошової компенсації за неотримане речове майно можлива лише з урахуванням вимог статті 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року №1459-111, а саме право на грошову компенсацію за недоотримане речове забезпечення мають лише військовослужбовці Міністерства оборони України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців. Відтак, представник відповідача вказував, що при звільнені позивачу було здійснено всі належні йому виплати. Таким чином, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Додатково представник відповідача просив суд стягнути з позивача судовий збір, оскільки позивач надав позов після звільнення з військової служби і на нього пільги щодо звільнення від сплати судового збору не поширюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є підполковником запасу та проходив військову службу на офіцерських посадах у Збройних Силах України в період з 1992 року по 2015 рік (а.с. 11).

У відповідності до наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.03.2015 року за №82 позивача було звільнено в запас з посади військового комісара Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області у запас за п. "г" (за сімейними обставинами - виховання батьком - військовослужбовцем, який не перебуває у шлюбі, дитини або кілька дітей віком до 18 років, які з ним проживають без матері), згідно до ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу (а.с. 12).

Згідно до наказу відповідача (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101 позивача з 17.04.2015 року було виключено зі списків особового складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області та всіх видів забезпечення (а.с. 7).

Разом з тим, позивач звертався до відповідача з рапортами, а саме: від 17.02.2015 року та від 03.04.2015 року, згідно яких просив відповідача перед виключенням його зі списків особового складу військового комісаріату провести розрахунок та виплату йому по всім видам забезпечення, а саме: компенсацію за недоотримане речове майно, грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 8-9).

Однак, як вбачається з наказу відповідача (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101 позивачеві не було нараховано та не було виплачено грошову компенсацію за недоотримане речове забезпечення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 7). Так, в наказі відповідача (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101 зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260, позивач за 2015 рік не отримав (а.с. 7).

Відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон України № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Представник відповідача в судовому засіданні в обґрунтування відмови позивачеві у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно наголошував на тому, що згідно Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року №1459-III було призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку.

Разом з тим, суд констатує наступне.

Згідно до ч. 9 ст. 26 Закону України № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У відповідності до ст. 1-2 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України №2011-ХІІ продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінетом Міністрів України було затверджено Положення №1444, яке визначає порядок речового забезпечення військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів Збройних Сил України та інших військових формувань, а також військових ліцеїстів у мирний час.

У відповідності до п. 2 Положення №1444 метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу.

Згідно до п. 5 Положення №1444 нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців визначається кількість предметів, що видаються на одного військовослужбовця (працівника) у військових частинах або на одне ліжко в лікувальних закладах, а також на одиницю бойової техніки, підрозділ, установу та строки їх носіння (експлуатації).

Відповідно до п. 10 Положення №1444 військовослужбовці забезпечуються речовим майном та отримують лазнево-пральні послуги за рахунок військового формування, в якому проходять військову службу. В окремих випадках Міноборони може передавати речове майно з оплатою його вартості згідно із законодавством іншим військовим формуванням.

У відповідності до п. 27 Положення №1444 військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Разом з тим, згідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президент України, від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Так, згідно до абз. 3 п. 242 Положення № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, у відповідності до вимог абз. 3 п. 242 Положення № 1153/2008 вбачається, що виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе тільки за умови проведення з ним усіх необхідних розрахунків. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється виключно за згодою військовослужбовця. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків, натомість, останній звертався до відповідача з рапортами, а саме: від 17.02.2015 року та від 03.04.2015 року, згідно яких просив відповідача перед виключенням його зі списків особового складу військового комісаріату провести розрахунок та виплату йому по всім видам забезпечення, в тому числі, компенсацію за недоотримане речове майно (а.с. 8-9).

Однак, у відповідності до Довідки-Розрахунку відповідача від 28.10.2015 року №7309 вбачається заборгованість по недотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас позивачеві в сумі 8423,77 грн. (а.с. 67-68).

Відтак, з вище викладеного вбачається, що всупереч вимогам п. 27 Положення №1444 відповідачем було звільнено позивача у запас з правом носіння військової форми одягу без грошової компенсації за його бажанням за неотримане речове майно. Таким чином, з аналізу вище викладеного вбачається, що відповідач всупереч вимогам абз. 3 п. 242 Положення №1153/2008, у відповідності до наказу (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101, виключив позивача зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків та не дотримався вимог п. 27 Положення №1444, щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 8423,77 грн.

Разом з тим, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні вимога позивача щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Так, у відповідності до п. 7 Наказу Міністерства оборони України від 12.02.2015 року № 60 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2015 рік" (далі - Наказ №60) передбачено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2015 році здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо здійснення виплат: у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; у другу - розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; у третю - грошова допомога для оздоровлення;у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

Згідно до абз. 1 п. 10 Наказу №60 встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати в розмірі, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

Однак, згідно до абз. 2 п. 10 Наказу №60 передбачено, що видання наказів і виплату матеріальної допомоги здійснювати в грудні 2015 року в межах залишків коштів за фондом грошового забезпечення, наявних після здійснення виплат, та в порядку, передбаченому пунктом 7 цього наказу.

У відповідності до абз. 3 п. 10 Наказу №60 у виняткових випадках (крім випадків, зазначених в абзаці четвертому цього пункту) видання наказів і виплату матеріальної допомоги протягом року здійснювати за умови наявності вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення після розгляду заяв військовослужбовців, поданих за підпорядкованістю, та прийняття за ними рішень першим заступником Міністра оборони України, заступником Міністра оборони України - керівником апарату, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України, командувачами видів Збройних Сил України.

Відповідно до абз. 5 п. 10 Наказу №60 інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

Відтак, з аналізу п. 10 Наказу №60 вбачається, що за загальним правилом виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється в грудні 2015 року в межах залишків коштів за фондом грошового забезпечення, а протягом року матеріальна допомога може бути виплачена тільки за умови наявності вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення. Отже, згідно п. 10 Наказу №60 обов`язком відповідача є виплата матеріальної допомоги в грудні 2015 року та в межах залишків коштів за фондом грошового забезпечення, а виплата матеріальної допомоги протягом року є правом відповідача за умови вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки позивач надав рапорти про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до грудня 2015 року, а саме: 17.02.2015 року та 03.04.2015 року, та у зв`язку з відсутністю вільного фінансового ресурсу в межах затвердженого на рік фонду грошового забезпечення, відтак, суд приходить висновку, що позивачеві правомірно було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Також, позивач в позовних вимогах просив суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Відтак, згідно до ч. 1 ст. 267 КАС України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду. Однак, з урахуванням матеріалів справи та з метою надання сторонам можливості скористатися своїм правом щодо оскарження судового рішення, суд не вбачає необхідності у зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, а відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо стягнення з позивача судового збору, на якому наполягав відповідач, суд констатує наступне. Оскільки, позивач просить стягнути з відповідача невиплаченої йому суми під час виконання ним військового обов`язку, а не після звільнення отже на нього поширюється дія п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої від сплати судового збору звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Згідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі вище вказаного суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу від 17.04.2015 року №101 та зобов`язання відповідача скасувати наказ (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101 та видати новий наказ (по стройовій частині) про виключення позивача зі списку особового складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області після виплати заборгованості по недоотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас в розмірі 8423,77 грн. - підтверджено належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення. В решті позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
1. Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити частково.
2. Визнати незаконним наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.04.2015 року №101 про виключення підполковника ОСОБА_1 зі списку особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 без повного розрахунку за нормами забезпечення.

3. Зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 скасувати наказ (по стройовій частині) від 17.04.2015 року №101 та видати новий наказ (по стройовій частині) військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виключення ОСОБА_1 зі списку особового складу Великоберезнянсько-Перечинського об`єднаного районного військового комісаріату Закарпатської області після виплати заборгованості по недоотриманому речовому майну, що підлягає видачі при звільненні в запас в розмірі 8423,77 (вісім тисяч чотириста двадцять три гривні сімдесят сім копійок) грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 18 грудня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 грудня 2015 року.