Справа № 461/7896/15-а,2-а/461/390/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 р. Справа № 876/11206/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської міської ради про зобовязання Львівської міської ради повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на укладення договору оренди земельної ділянки та встановлення тимчасової споруди за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 177 та зобовязання не чинити перешкод у здійсненні позивачем підприємницької діяльності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Львівська міська рада проігнорувала неодноразові звернення ОСОБА_1 про надання дозволу на оренду земельної ділянки та дозволу на встановлення малої архітектурної форми, чим порушено права та інтереси позивача.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2015 року позовну заяву залишено без розгляду.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права позивачів, коли розпочався перебіг цього строку.

Встановлено, що 27 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та Львівською міською радою був укладений договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 177, для встановлення та обслуговування малої архітектурної форми (далі - МАФ), з 2006 року позивач припинила користуватися вищевказаною земельною ділянкою.

З метою відновлення діяльності на вищевказаній земельній ділянці позивач звернулася до Львівської міської ради.

Листом № 23-2745 від 08 серпня 2012 року Департамент економічної політики ЛМР повідомив позивачу, що відповідно до рішення виконкому Львівської міської ради № 162 від 11 лютого 2011 року, на вулицях Чернівецькій та Городоцькій у м. Львові після реконструкції розміщення МАФ не передбачено.

Після цього позивач ще неодноразово зверталася до Львівської міської ради та її структурних підрозділів з метою укладення нового договору оренди раніше займаної земельної ділянки, однак отримувала відмови, зокрема відповідь від 02 квітня 2015 року за № 2401-3 вих-554 від начальника Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, лист-відповідь від 03 квітня 2015 року № 35-899 від в.о. міського голови, керуючого справами виконкому Львівської міської ради, лист-відповідь від 05 травня 2015 року за № 21-38 за підписом директора департаменту «Адміністрація міського голови»; відповідь від 15 червня 2015 року № 01-1378 за підписом голови постійної комісії архітектури, містобудування та охорони історичного середовища Львівської міської ради.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з аналізу вищезазначених відповідей вбачається, що відмови у наданні дозволу позивачу надавалися від різних структурних підрозділів та під різними приводами, вони не є однаковими та тотожними за своєю суттю, тому не може перебіг шестимісячного строку розпочинатися з квітня 2012 року як вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Також суд апеляційної інстанції додатково зазначає, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У звязку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до адміністравтиного суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992р.).

У справі «ОСОБА_2 проти Туреччини» Європейський Суд з прав людини зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у звязку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду позовну заяву позивача, позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст. 6 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необєктивно і всебічно не зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому таку слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 202, 205, 206, ч. 2 ст. 211, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 05 листопада 2015 року про залишення без розгляду позовної заяви в справі № 461/7896/15-а скасувати.

Справу № 461/7896/15-а направити для продовження розгляду до Галицького районного суду м. Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 21 грудня 2015 року.