Справа № 2а-15311/12/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ К/800/18920/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Зайцев М.П.,
при секретарі: Корецькому І.О.,

розглянувши у судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2012

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013

у справі № 2а-15311/12/2670 Окружного адміністративного суду м. Києва

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю (ТОВ) «Медвестнаб»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС від 29.10.2012 № .

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку ТОВ «Медвестнаб» грошового зобов'язання із податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 11.10.2012 № 820/22-9/32158509, та висновок про результати розгляду заперечень на акт перевірки від 24.10.2012 № 201. Згідно з цим актом підприємство порушило норми підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст.5, підпунктів 7.3.2, 7.3.3, 7.3.4, 7.3.6 пункту 7.3 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпункту 153.1.3 пункту 153.1 ст.153 Податкового кодексу України (ПК): 1) занижено валовий доход на загальну суму 7863422,00 грн. у податковому обліку за 2-4-й квартали 2011 року у зв'язку з не включенням до його складу позитивного значення курсової різниці від перерахунку кредиторської заборгованості, вираженої в іноземній валюті (євро) за отриманий імпортований товар, який (перерахунок) проведений на дату здійснення господарської операції та на дату балансу; 2) завищено валові витрати на загальну суму 1210734,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2010 року за рахунок включення до суми валових витрат: а) 797761,00 грн. - витрати на придбання товарів, які не підтверджені первинними документами; б) 412973,00 грн. - витрати від перерахунку балансової вартості кредиторської заборгованості, вираженій в іноземній валюті, яка виникла у зв'язку з придбанням товарів на умовах імпорту; 3) занижено валові витрати на загальну суму 4291789,00 грн. у податковому обліку за 2-4-й квартали 2011 року у зв'язку з не включенням до складу інших витрат збитку від перерахунку кредиторської заборгованості, вираженої в іноземній валюті (євро), за отриманий імпортований товар, який (перерахунок) проведений на дату здійснення господарської операції та на дату балансу. У результаті вказаних порушень позивач занизив податок на прибуток на загальну суму 1124159,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2010 року, 2-4-й квартали 2011 року. За наслідками розгляду заперечень позивача на акт перевірки ДПІ було переглянуто висновки у частині завищення валових витрат - змінено суму їх заниження на 86541,00 грн., у результаті чого сума заниження податкових зобов'язань склала 1102193,00 грн.

За наслідками перевірки ДПІ стосовно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.10.2012 № про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 1102523,00 грн. за основним платежем та 70262,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5 цього Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 цієї статті).

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті).

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст. 7 Закону № 334/94-ВР доходи, отримані (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, перераховуються в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на дату отримання (нарахування) таких доходів, і не підлягають перерахуванню у зв'язку зі зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Балансова вартість іноземної валюти, отриманої платником податку у зв'язку з таким продажем (виручка в іноземній валюті), визначається за курсом, зазначеним у першому абзаці цього підпункту.

Підпунктом 7.3.2 цього пункту встановлено, що витрати, понесені (нараховані) платником податку в іноземній валюті протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до валових витрат такого платника податку, визначаються у сумі, що має дорівнювати балансовій вартості такої іноземної валюти, визначеної згідно із положеннями підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті, і не підлягають перерахуванню у зв'язку із зміною обмінного курсу гривні протягом такого звітного періоду.

Згідно з підпунктом 7.3.4 пункту 7.3 цієї статті у разі купівлі іноземної валюти за гривні валові витрати або валові доходи платника податку не змінюються. Сума гривень, сплачена платником податку у зв'язку з такою купівлею (без урахування комісійних або вартості інших послуг осіб, що здійснюють конверсійні (обмінні) операції за дорученням платника податку), вважається балансовою вартістю такої іноземної валюти.

У разі купівлі однієї іноземної валюти за іншу іноземну валюту балансова вартість придбаної іноземної валюти визначається на рівні балансової вартості іноземної валюти, що була продана.

Платник податку самостійно обирає метод оцінки балансової вартості іноземної валюти за середньозваженою вартістю або ідентифікованою вартістю. Зміна методу оцінки балансової вартості іноземної валюти протягом податкового року для цілей податкового обліку не дозволяється (підпункт 7.3.6 пункту 7.3 ст. 7 Закону № 334/94-ВР).

У судовому процесі встановлено, що позивач за фактом отримання товару від нерезидента збільшив у податковому обліку суму валових витрат на вартість товару, перераховану у гривну за курсом Національного банку України (НБУ), встановленим на дату оприбуткування товару (дата вантажної митної декларації). Розрахунок з нерезидентом - постачальником товару по факту отримання товару не був здійснений. У подальшому при купівлі іноземної валюти для розрахунку за товар позивач корегував суму валових витрат на різницю між фактичними витратами на купівлю валюти та вартістю валюти на дату оприбуткування товару, збільшивши за результатами цього суму валових витрат.

Крім того, здійснюючи розрахунок доларами США за імпортований товар, ціна якого згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту була визначена в іншій іноземній валюті (євро), позивач в податковому обліку відтворював курсові різниці у зв'язку з перерахунком заборгованості в іноземній валюті та задекларував позитивну курсову різницю у складі доходу за 2-4-й квартали 2011 року в сумі 1326548,00 грн. Висновок же ДПІ про заниження позивачем скоригованого валового доходу за ці податкові звітні періоди на 7863422,00 грн. обґрунтований тим, що позитивна курсова різниця склала 9189970,00 грн. внаслідок перерахунку заборгованості за імпортований товар з валюти балансу (євро) у валюту платежу (долар США).

Підпунктом 11.2.3 пункту 11.2 ст. 11 Закону № 334/94-ВР передбачено, що платник податку, який отримав товар від нерезидента за імпортними операціями з відстрочкою платежу, має право збільшити валові витрати на суму вартості такого товару при його отриманні.

Відповідно до норм пункту 7.3 ст.7 цього Закону валові витрати за такими операціями визначаються із балансової вартості валюти, яка має бути сплачена за товар, зокрема норми підпункту 7.3.2 цього пункту встановлюють, що така балансова вартість визначається із урахуванням норм підпунктів 7.3.1, 7.3.4, 7.3.6 цієї статті.

Отримавши імпортований товар, вартість якого визначена в іноземній валюті, позивач у відповідності до підпункту 7.3.1 пункту 7.3 ст.7 Закону № 334/94-ВР визначив суму валових витрат за такими операціями, виходячи із курсу валюти, встановленого НБУ на дату оприбуткування товару. Купивши іноземну валюту для розрахунку за товар за курсом НБУ, який змінився в порівнянні з тим, що діяв на дату оприбуткування товару, позивач правомірно, відповідно до підпункту 7.3.4 цієї статті, визначив балансову вартість іноземної валюти на рівні фактичних витрат, понесених при її купівлі, та відніс величину балансової вартості іноземної валюти до валових витрат.

Отже, збільшуючи суму валових витрат на різницю між фактичними витратами на купівлю валюти та вартістю валюти на дату оприбуткування товару, позивач не порушив норми пункту 7.3 ст.7 Закону № 334/94-ВР, оскільки у даному випадку він мав можливість визначити фактичну суму витрат лише після факту купівлі іноземної валюти.

Такий зміст правового регулювання вищевказаних норм підтверджується також і нормами ПК.

Відповідно до підпункту 153.1.2 пункту 153.1 ст. 153 ПК витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких витрат згідно з цим розділом, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати.

Згідно з підпунктом 153.1.3 цієї статті визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо правильного ведення позивачем податкового обліку операцій, виражених в іноземній валюті, в тому числі, при визначенні позитивної курсової різниці від перерахунку заборгованості, валюта сплати якої була іншою, ніж валюта балансу, відповідають правильному застосуванню вищенаведених норм.

Правильним є і висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірного зменшення у податковому обліку позивача за наслідками перевірки суми витрат на 711220,00 грн. (797761,00 - 86541,00). Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суди обгрунтовано виходили з того, що, як свідчить акт перевірки, висновок ДПІ про не підтвердження витрат у цій сумі розрахунковими та іншими документами, обов'язковість ведення яких встановлена правовими нормами, ґрунтуються на оборотно-сальдових відомостях, картках окремих рахунків в електронному вигляді, які містять узагальнюючі числові показники, а не на первинних документах, як того вимагають норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, ці висновки ДПІ зроблені без дотриманням норм Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 34/18772.

Відповідно до пункту 5.2 цього Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

В запереченнях на акт перевірки від 18.10.2012 позивач навів перелік первинних бухгалтерських документів, які підтверджують задекларовані ним витрати за 4-й квартал 2010 року, додавши їх до заперечень, а також надав додаткові документи під час розгляду заперечень (а.с. 72-82, т.1-й). В той же час ДПІ в судовому процесі не спростовано, що ці документи були у позивача під час перевірки.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо юридичної оцінки податкового повідомлення-рішення, яке є предметом спору, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев