Справа № 818/8110/13-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 р. Справа № 818/8110/13-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Лях О.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 818/8110/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області

про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 179 о/с від 22.08.2013 р. в частині звільнення позивача з посади міліціонера оперативного взводу роти міліції особливого призначення "Беркут" при УМВС України в Сумській області; поновити позивача на попередньо займаній посаді; стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та 30 000, 00 грн. завданої моральної шкоди.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 р. задоволено позовні вимоги частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України в Сумській області по особовому складу від 22.08.2013 № 179 о/с в частині звільнення старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера оперативного взводу РМОП "Беркут", підпорядкованої УМВС, з 27 серпня 2013 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді міліціонера оперативного взводу РМОП "Беркут", підпорядкованої УМВС України в Сумській області. Стягнуто з УМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 76 006 грн. 41 коп. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді міліціонера оперативного взводу РМОП "Беркут", підпорядкованої УМВС України в Сумській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3404 грн. 07 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, в апеляційній скарзі вказує, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", порушено вимоги ст. 43 КЗпП. Також зазначив що факт порушення дисципліни ніким не спростовано, позивач не оскаржив дисциплінарний наказ, що раніше він притягався до дисциплінарної відповідальності, а тому дотримано баланс між вчиненим правопорушенням та мірою стягнення.

Застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідач діяв у відповідності до вимог Закону України "Про міліцію" та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, в звязку з чим просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з грудня 2007 року, а в Роті міліції особливого призначення "Беркут" Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (далі РМОП "Беркут") з вересня 2011 року (а.с. 33-38, т. 1).

Відповідно до висновку службового розслідування від 18 липня 2013 року (а.с. 83-87, т.1), проведеного на підставі Наказу № 108 від 05.07.2013 р. (а.с. 61, т. 1), 25 червня 2013 року до чергової частини Сумського РВ УМВС України в Сумській області надійшла заява від гр. ОСОБА_2 про те, що близько 18.00 год. гр. ОСОБА_3 здійснив кримінальне правопорушення, а саме: викрав 20 кг риби короп зі ставу в с. Глиняне Сумського р-ну, що орендує гр. ОСОБА_4, чим спричинив збитків на суму 400 грн. Зазначену подію зареєстровано в ЖЄО Сумського РВ за № 2311 від 25.06.2013, дані якого занесені до ЄРДР за № 60000934 від 25.06.2013.

Судовим розглядом встановлено, що 10 липня 2013 року від гр. ОСОБА_2 надійшла заява до прокуратури Сумської області (дата внесення 11.07.2013, правова кваліфікація - ст. 365 ч. 2 КК України), про те, що міліціонер оперативного взводу РМОП "Беркут" старший сержант міліції ОСОБА_1 погрожував йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності за фактом незаконного обігу наркотичних засобів.

В ході проведення досудового слідства по вищезазначеному факту встановлено, що 24.06.2013 року близько 18.00 год. в с. Глиняне, ОСОБА_2, перебуваючи біля ставка, який орендує його батько гр. ОСОБА_4 побачив, що один чоловік стояв у ставку, ставлячи риболовну сітку, а троє чоловіків стояло на березі біля нього. Коли гр. ОСОБА_2 почав бігти до них, то побачив, що чоловіки звернули увагу на нього і чоловік, що стояв у ставку, вийшов з нього і щось поклавши в мішок , побіг в напрямку с. Головашівка. Серед тих трьох чоловіків, що залишились, в подальшому було зясовано, що одним був співробітник міліції ОСОБА_1 Біля вищевказаних осіб знаходилась риба короп в кількості 5 шт. загальною вагою 2 кг. На запитання гр. ОСОБА_2 про незаконний вилов риби зі ставу його батька, вищевказані особи повідомили, що до цього вони не причетні, опинилися біля ставу випадково, а того чоловіка, який виловлював рибу зі ставу і втік, не знають.

ОСОБА_1, будучи службовою особою органу внутрішніх справ, та маючи спеціальні знання в цій галузі повинен усвідомлювати, що він, будучи свідком вчинення кримінального правопорушення, не надав допомоги гр. ОСОБА_2, який повідомив про вчинене правопорушення, не вжив заходів для попередження та припинення правопорушення, встановлення і затримання особи, яка вчинила вказане правопорушення, охорони місця події, та не повідомив про це в найближчий підрозділ міліції.

В подальшому, цього ж дня ОСОБА_1 вирішив поспілкуватись з громадянином ОСОБА_2 та переконати його, що до обставин, які мали місце на ставку біля с. Глиняне він зі своїми знайомими не мають ніякого відношення. При цьому ОСОБА_1 поводив себе зухвало, постійно висловлюючись нецензурною лексикою, порушуючи вимоги розділу IV Професійно-етичні правила поведінки працівника ОВС затвердженого наказом МВС України від 22.02.2012 № 155.

На підставі висновків вказаного службового розслідування, УМВС України в Сумській області 15 серпня 2013 року прийнятий Наказ № 708, згідно якого за особисту недисциплінованість, низькі моральні якості, порушення дисципліни, що виразилось в ігноруванні та порушенні вимог ст. 2 Закону України "Про міліцію", п. 2.4 розділу ІІ та п. 3.14 розділу ІІІ Інструкції порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої Наказом МВС України № 1050 від 19.11.2012, п. 3.2.9 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні, інші порушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої Наказом МВС України № 940 від 22.10.2012, а також розділу ІV "Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України", затверджених Наказом МВС України № 155 від 22.02.2012, старшого сержанта міліції ОСОБА_1 вирішено звільнити з органів внутрішніх справ за п. 63 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 57-59, т. 1).

На виконання зазначеного наказу, 22 серпня 2013 року прийнятий Наказ № 179 о/с, яким старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу РМОП "Беркут", звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з 27 серпня 2013 року (а.с. 60, т. 1).

Не погоджуючись з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідач не довів у спірних правовідносинах правомірність своїх дій та прийнятого наказу щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині виплати на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., суд першої інстанції зазначив про не встановлення наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ (далі - Положення), затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 р.

Згідно п. 10 Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

На виконання ст. 25 Закону України "Про міліцію" та п. 23 Положення, працівники міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, за протиправні дії або бездіяльність несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Усі ці види відповідальності можуть бути застосовані до працівника міліції як сукупно так і окремо. У разі невиконання чи неналежного виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, начальник зобовязаний нагадати йому про службові обовязки та попередити про недопустимість таких діянь, а при необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення (порушити клопотання про накладення стягнення старшим начальником) або передати матеріали про поступок на розгляд товариського суду.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні або в неналежному виконанні працівником покладених на нього трудових або службових обовязків.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачає суворе підпорядкування працівників порядку та правилам, встановлених законами, спеціальними статутами і наказами МВС України та ґрунтується на усвідомленні кожним з них свого службового обовязку і особистої відповідальності за справу боротьби зі злочинністю й охорони громадського порядку.

У відповідності зі ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Службова дисципліна, забезпечуючи законність, чіткість, злагодженість і єдність дій працівників органів внутрішніх справ відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №382 від 28.12.1991 р. зобовязує працівника ОВС: завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватись її Конституції та чинного законодавства, бути чесним і сумлінним працівником, зберігати державну та службову таємницю; з високою відповідальністю виконувати свій службовий обовязок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти авторитету органів внутрішніх справ, рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоровя, права і свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Працівник органів внутрішніх справ який порушує дану присягу підлягає покарань відповідно до закону, що прямо передбачено присягою.

Згідно ст. 15 Дисциплінарного статуту у разі порушення дисципліни особами рядового і начальницького складу в період перебування у відрядженні, відпустці, на відпочинку або в період тимчасової непрацездатності начальник органу чи підрозділу, у межах відповідної території, де вчинено дисциплінарний проступок, уживає заходів щодо його припинення, збирає первинні матеріали та надсилає їх для розгляду за місцем проходження служби порушника.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які допустили порушення службової дисципліни, може бути накладено лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають дисциплінарній владі начальника, який вирішив притягнути винну особу до дисциплінарної відповідальності. Прийняттю рішення начальником про накладання на підлеглого дисциплінарного стягнення має передувати службове розслідування.

Статтями 2, 5, 10 Закону України "Про міліцію" передбачено, що основними завданнями міліції є зокрема: запобігання правопорушенням та їх припинення; виявлення кримінальних правопорушень; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Згідно із матеріалами службового розслідування підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення стало те, що ОСОБА_1 не повідомив та не вжив заходів щодо попередження та припинення кримінального правопорушення, свідком якого став, а також погрожував незаконним притягненням до кримінальної відповідальності громадянину ОСОБА_2 (а.с. 61-95).

Проте, згідно із постановою старшого слідчого прокуратури Сумського району від 08.08.2013 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000022 підстав, які б вказували на факт чи можливість застосування відносно гр. ОСОБА_2 реальних загроз фізичного чи психологічного насильства з боку ОСОБА_1 не встановлено, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 11.07.2013, закрите у звязку з відсутністю в діях міліціонера оперативного взводу РМОП Беркут підпорядкованої УМВС старшого сержанта міліції ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (а.с. 91-92а, т. 1).

Постановою слідчого СВ Сумського РВ УМВС України в Сумській області від 31.08.2013 встановлено, що в діях ОСОБА_3, про вчинення яких, на переконання відповідача, ОСОБА_1 мав повідомити до міліції, відсутній склад кримінального правопорушення (а.с. 148, т. 2).

Судова колегія зазначає, що службове розслідування, висновок якого став підставою для видання оскаржуваного позивачем наказу, відповідачем проведено без врахування всіх обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Пунктами 10, 22 Положення встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ для охорони своїх професійних, службових, соціально-економічних прав та інтересів можуть обєднуватись в громадські організації, діяльність яких здійснюється згідно з законодавством.

Частиною 9 статті 18 Закону "Про міліцію" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що працівники міліції вправі створювати професійні спілки.

Право кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 оку.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначаються Законом України від 15 вересня 1999 року № 1045-XIV Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності (далі - Закон № 1045-XIV).

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону професійні спілки утворюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

За приписами частини 3 статті 41 Закону України № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, станови, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (обєднання профспілок).

Крім того, у Галузевій угоді між МВС та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу структурних і територіальних органів, установ, навчальних закладів, що перебувають у сфері діяльності сторін, його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) за відсутності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також виборного органу профспілки вищого рівня не допускається.

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються із дотриманням загальних норм.

Таким чином, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини 3 статті 41 Закону № 1045-ХІV за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Судовим розглядом встановлено, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу № 179 о/с від 22.08.2013 ОСОБА_1 був заступником голови первинної профспілкової організації РМОП "Беркут" УМВС України в Сумській області, що підтверджується копією протоколу № 1 установчих зборів первинної профспілкової організації РМОП "Беркут" УМВС України в Сумській області (а.с. 82, т. 2).

Про вказану обставину відповідач був сповіщений головою первинної профспілкової організації РМОП "Беркут" 27.12.2012року (т.2 а.с. 228, 268-274).

Первинною профспілковою організацією РМОП "Беркут" УМВС України в Сумській області відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1, що підтверджується протоколом зборів первинної профспілкової організації РМОП "Беркут" УМВС України в Сумській області від 14.05.2015 № 4 (а.с. 93-97, т. 2).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 було здійснене відповідачем без згоди первинної профспілкової організації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 22.08.2013 № 179 о/с в частині звільнення позивача з посади міліціонера оперативного взводу роти міліції особливого призначення "Беркут" при УМВС України в Сумській області.

У зв'язку із неправомірністю прийняття оскаржуваного наказу, позовні вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді міліціонера оперативного взводу РМОП "Беркут", підпорядкованої УМВС України в Сумській області та стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, також, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки відповідача про заробітну плату ОСОБА_1А від 26.06.2015 № 11/217 середньомісячна заробітна плата позивача становить 3 404,07 грн., а середньоденна заробітна плата - 111, 61 грн. (а.с. 147, т. 2).

Період вимушеного прогулу склав 672 день (з 28.08.2013 по 01.07.2015).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 28.08.2013 по 01.07.2015 становить 672 *111,61= 75 001 грн. 92 коп.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції невірно зазначив період вимушеного прогулу та середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, а саме 681*111,61=76 006 грн. 41 коп..

Отже, в частині стягнення заробітної плати за вимушений прогул тривалістю 9 днів в сумі 1004грн. 49 коп. постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині. Постанова суду про стягнення з УМВС України в Сумській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 75 001 грн. 92 коп. підлягає залишенню без змін.

Щодо виплати на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З доказів по справі не вбачається, що внаслідок дій відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Вимога апеляційної скарги з приводу не оскарження позивачем дисциплінарного наказу від 15.08.2013 року № 708 не спростовує висновків суду про незаконність наказу №№ 179 о/с від 22 серпня 2013 року , яким старшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу РМОП "Беркут", звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з 27 серпня 2013 року.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 3 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2015р. по справі № 818/8110/13-а скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з УМВС України в Сумській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1004 грн. 49 коп. та прийняти в цій частині постанову про відмовлення в задовленні позову.

В частині стягнення з УМВС України в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25 і.н. 08592299) на користь ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 75 001 грн. 92 коп. постанову суду залишити без змін.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 01.07.2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст постанови виготовлений 14.12.2015 р.