Справа № 819/2901/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2015-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/2901/15

11 листопада 2015 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Данилевич Н.А. , судді Ходачкевич Н.І. , судді Білоус І.О. розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Апеляційного суду Тернопільської області, Кабінету Міністрів України про зобов'язання проведення перерахунку та виплати заробітної плати, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області (далі відповідач-2), Апеляційного суду Тернопільської області (далі відповідач-3), Кабінету Міністрів України (далі відповідач-4) про зобовязання проведення перерахунку та виплати заробітної плати, в якому, з врахуванням уточнення до позовної заяви, просить суд:

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень ст.ст. 144, 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, починаючи з 26.10.2014 року, в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, з врахуванням п'ятої категорії державного службовця з 09 лютого 2015 року із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо), посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, надавши бюджетні асигнування на доплату заробітної плати на рахунок Апеляційного суду Тернопільської області та нараховувати її;

- зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області перерахувати на рахунок Апеляційного суду Тернопільської області для виплати недоплачені грошові кошти;

- зобов'язати Апеляційний суд Тернопільської області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату відповідно до положень ст.ст. 144, 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, починаючи з 26.10.2014 року, в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а з 09 лютого 2015 року з врахуванням п'ятої категорії державного службовця із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадового окладу працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців;

- зобовязати Кабінет Міністрів України збільшити видатки та перерахувати їх на рахунок Державної судової адміністрації України в межах ст.ст. 144, 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що бездіяльність відповідачів є несправедливою і дискримінаційною стосовно нього, як працівника апарату суду, посадовий оклад якого залишається на рівні однієї мінімальної заробітної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів. Однак, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" та Закон України "Про державну службу" чітко врегулювали, що з 26.10.2014 року законодавчо визначений розмір посадового окладу позивача, який становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а оскільки посада на яку він переведений 09 лютого 2015 року віднесена до п'ятої категорії державних службовців він повинен вираховуватись із коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовому окладу працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Позивач в судове засідання не зявився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Апеляційного суду Тернопільської області в судове засідання не зявився, подавши через відділ документального забезпечення суду клопотання про слухання справи без участі їхнього представника.

Представник Державної судової адміністрації України в судове засідання не зявився, подавши клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні без участі їхнього представника та письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що Державна судова адміністрація вжила усіх необхідних заходів, в межах своїх повноважень, для врегулювання питання встановлення працівникам апаратів судів загальної юрисдикції посадових окладів відповідно до ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, шляхом неодноразового звернення з листами до Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України. Одночасно вказує, що фінансування Державної судової адміністрації України здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, передбаченими Державним бюджетом України на 2015 рік. Нецільове використання коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України. На теперішній час зміни до Державного бюджету України не внесені та видатки на утримання судів не збільшено. Разом з тим у своїх запереченнях Державна судова адміністрація України звертає увагу на те, що відносини між позивачем та Державною судовою адміністрацією України в частині оплати праці не виникають, оскільки згідно із діючим законодавством заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу власником або уповноваженим ним органом.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області в судове засідання не зявився, подавши клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності та заперечення на адміністративний позов, де зазначено, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки п. 4 ст. 24 Закону України Про оплату праці визначено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Представник Кабінету Міністрів України в судове засідання не зявився, подавши клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Частиною 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 червня 2012 року до сьогоднішнього дня працює в апараті Апеляційного суду Тернопільської області: з 18 червня 2012 року на посаді секретаря судового засідання, з 01 серпня 2012 року на посаді судового розпорядника, які, відповідно до Закону України Про державну службу та Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 1996 р. № 658 Про затвердження Положення про ранги державних службовців, віднесені до шостої категорії державних службовців, а з 09 лютого 2015 року на посаді заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян та присвоєно 11 (одинадцятий) ранг пятої категорії, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи (а.с. 15-16).

Правовідносини щодо охоплення державою діяльності з приводу створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті регулюються Законом України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-XII ( надалі - Закон від 16 грудня 1993 року № 3723-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Як визначено п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова служба), дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 33 Закону України Про державну службу передбачено, що оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Частиною 2 ст. 8 Закону України Про оплату праці передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою ст. 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України Про оплату праці визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно до цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". При цьому згідно з пп. 2 п. 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Разом з цим 26.10.2014 року набрав чинності Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII, яким внесено зміни до ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів, а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Перехідними положеннями (п. 1 Розділу XII вказаного Закону), встановлено, що вищевказана норма набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Отже, вказані зміни набули чинності з 26.10.2014 року, відповідно до публікації в газеті Голос України № 206 (5959) від 25.10.2014 року.

Однак, п. 9 Прикінцевих положень Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік встановлено, що норми і положення ч. 1 ст. 144 Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Так, на даний час заробітна плата працівників апарату судів визначена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами), зокрема, Додатком 47 "Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів" в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №644 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, ст. 95 Конституції України, в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст. 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п. 1 ст. 2).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Таким чином відсутні підстави для задоволення вимоги позивача до Кабінету Міністрів України стосовно зобовязання Кабінету Міністрів України збільшити видатки та перерахувати їх на рахунок Державної судової адміністрації України. Одночасно слід зазначити, що така вимога щодо зобовязання вчинити дії є втручанням у діяльність субєкта владних повноважень, його вільний розсуд та виходить за межі завдань адміністративного судочинства визначених ст. 2 КАС України.

Що стосується вимоги позивача до Державної судової адміністрації України про зобовязання вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати відповідно до положень ст.ст. 144, 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів слід зазначити наступне.

Державна судова адміністрація України у розумінні ст. 22 Бюджетного кодексу України та абзацу 3 ч. 2 ст. 145 Закону України Про судоустрій і статус суддів є головним розпорядником бюджетних коштів.

Отже, відповідач-1 не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Згідно із положеннями ст.ст. 142, 143 Закону України Про судоустрій і статус суддів фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Тому, Державна судова адміністрація України може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом (ч.1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України).

Одночасно варто зазначити, що дана вимога позивача про зобовязання Державної судової адміністрації України вжити заходи для перерахування та виплати позивачу заробітної плати починаючи з 26 жовтня 2014 року, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в межах КАС України підлягають захисту тільки порушені права, свободи та інтереси осіб, які звернулися за захистом, а накладення будь - яких зобов'язань на майбутнє не входить до такого захисту.

Що стосується вимоги до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про зобов'язання перерахувати на рахунок Апеляційного суду Тернопільської області для виплати недоплачені грошові кошти, то в цій частині вимоги також задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Державне казначейство відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України здійснює лише казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Поряд з цим слід зазначити, що Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року № 1280 Про затвердження положень про територіальні органи Державної казначейської служби України затверджено Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (надалі - Положення), частиною 3 визначено, що основним завданням Головного управління є реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до частини 4 вказаного Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань:

1) здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів;

2) здійснює покриття тимчасових касових розривів місцевих бюджетів та надання середньострокових позик місцевим бюджетам за рахунок коштів єдиного казначейського рахунка відповідно до законодавства;

3) здійснює відкриття та закриття рахунків поточного бюджетного періоду, а також відкриття рахунків наступного бюджетного періоду;

4) здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає юридично обґрунтованих підстав для зобовязання Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області перерахувати на рахунок Апеляційного суду Тернопільської області кошти для виплати недоплаченої заробітної плати позивачу, як і не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині зобовязання Апеляційного суду Тернопільської області нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату відповідно до ст.ст. 144, 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді матеріалів справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Апеляційного суду Тернопільської області, Кабінету Міністрів України про зобовязання проведення перерахунку та виплати заробітної плати - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду справи

Головуючий суддя Данилевич Н.А.

Суддя Ходачкевич Н.І.

Суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Данилевич Н.А.