Справа № 803/861/15-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2015-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Справа № 876/7190/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Біо-Сістемс Україна» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «Біо-Сістемс Україна» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.12.2014 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 18.12.2014 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що в основу оскаржуваного рішення покладений хибний висновок суду, що подані під час перевірки та в ході судового розгляду справи первинні документи підтверджують реальність операцій із надання складських послуг, відтак, позивач правомірно формував податковий кредит з ПДВ та витрати з податку на прибуток по операціях ТОВ «Західний Рітейл», а донарахування грошових зобовязань з податку на прибуток та ПДВ згідно із оскаржуваним податковим повідомленнями-рішеннями по вказаних операціях є безпідставним.

Як свідчать матеріали справи Луцькою ОДПІ була проведена планова виїзна перевірка ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 13.08.2011 р. по 31.12.2013 р., валютного та іншого законодавства за період з 23.08.2011 р. по 31.12.2013 р., про що складено акт перевірки від 07.11.2014 р. № 8759/22-01/37821717 згідно якого встановлено, що позивачем при реалізації товару (овочі, фрукти) не дотримано вимог пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 135.4 ст. 135 ПК України, в результаті чого занижено дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) за грудень 2013 р. на загальну суму 220167 грн. За даними бухгалтерського обліку встановлено, що у грудні 2013 р. собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) (Дт. рахунку 902 «Собівартість придбаних товарів», Кт. рахунку 28 «Товари на складі») становить 6314990 грн., а дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) (Дт. рахунку 702 «Дохід від реалізації товарів» - Кт. рахунку 79 «Фінансові результати») становить 6094825 грн., тобто його занижено на 220167 грн. У звязку з цим перевіркою встановлено, завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2013 р. на загальну суму 433948 грн., зокрема, завищено адміністративні витрати, задекларовані у рядку 06.1 АВ податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 р. на суму 16258,06 грн. та завищено витрати на збут, задекларовані у рядку 06.3 ВЗ податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 р. на суму 417690 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, між ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» і ФОП ОСОБА_1 укладено договір суборенди обєкта нерухомості від 20.06.2012 р. № 20/06/12. згідно з яким ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) передала в оренду для ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» (орендар) приміщення магазину за адресою м. Луцьк, вул. Володимирська, 20 загальною площею 49,3 кв.м. Орендна плата становить 6000 грн., без ПДВ, яка нараховується з 10.07.2012 р. Послуги оренди приміщення оформлено актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 10.07.2012 р. № 20/06/12-1 на суму 4258,06 грн., від 05.08.2012 р. б/н на суму 6000 грн., від 05.09.2012 р. № 20/06/12-3 на суму 6000 грн. Витрати в сумі 16258,06 грн. по оплаті послуг з оренди приміщення магазину ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» віднесено до складу адміністративних витрат.

Перевіркою згідно з документами, наданими до перевірки та до заперечення на акт планової перевірки від 07.11.2014 р. №8759/22-01/37821717 встановлено, що в перевіряємому періоді з 23.08.2011 р. по 31.12.2013 р. товариство не здійснювало роздрібну торгівлю в магазинах, а займалося оптовою торгівлею фруктами й овочами із оптових складів. В доповнення до заперечення на акт перевірки посадовими особами ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» надано затверджений план доходів та витрат по магазину за вищевказаною адресою за 36 місяців оренди, згідно якого, товариством зроблено висновок про недоцільність продовження даного виду діяльності та з огляду на обєктивні причини (чистий прибуток по магазину становить 199 грн.) орендні відносини були припинені.

На підставі вищевикладеного зроблено висновок про те, що операції з ФОП ОСОБА_1 не зумовлені розумними економічними причинами (позбавлені ділової мети) та ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» в порушення пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України безпідставно включено до адміністративних витрат орендні послуги в сумі 16258,06 грн.

Крім того, ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» було укладено з ТзОВ «Західний Рітейл» договір від 02.01.2013 р. № 02/01/2013, згідно якого ТзОВ «Західний Рітейл» надавало послуги по навантаженню/вивантаженню матеріальних цінностей, послуги по фасуванню товару, перебиранню та калібруванню, послуги по запакуванню товару, його стікеруванню та розміщенню на піддонах. Згідно акта виконаних робіт від 31.12.2013 р. №6466, податкової накладної від 31.12.2013 р. №125 ТзОВ «Західний Рітейл» надало у грудні 2013 р. складських послуг на загальну суму 501228 грн., в тому числі ПДВ - 83538 грн.

З акту перевірки вбачається, що витрати по отриманих послугах в сумі 417690 грн. включені ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» у 2013 р. до складу витрат на збут, а податок на додану вартість з вартості отриманих послуг в сумі 83538 грн. включено до податкового кредиту податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 р.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги, що в акті виконаних робіт не зазначено місце постачання послуг, що саме зберігали, фасували та розвантажували, що не дає можливості визначити доцільність та реальність здійснення вказаних послуг. Не зазначено і місце фактичного постачання послуг і в виписаній ТзОВ «Західний Рітейл» податковій накладній від 31.12.2013 р. № 125.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення хибно взято до уваги лист ТзОВ «Західний Рітейл» від 01.12.2014 р. № 2033, надісланий на адресу ТзОВ «Біо- Сістемс Україна», в якому зазначено, що послуги по перебиранню та калібруванню овочів та фруктів надавались з січня по 07.05.2013 р. на орендованих складах за адресою м. Луцьк, вул.Вахтангова, 10, а з червня 2013 р. на складах за адресою м. Луцьк, вул.Лідавська, 1 надавались послуги з розвантаження та навантаження палет з овочами та фруктами, як з залученням вантажників ТзОВ «Західний Рітейл», так за допомогою електоронаватажувача, переробка та калібровка овочів та фруктів, їх пакетування, стікерування та маркування.

З аналізу вказаних документів, які були надані під час позапланової перевірки у відомостях про рух товарів не зазначено на яку суму помісячно надавались послуги по навантаженню/розвантаженню, пакетуванню, стікеруванню, маркуванню, калібруванню, що не дає можливості визначити доцільність та реальність здійснення вказаних послуг.

Як свідчать матеріали справи, з червня 2013 р. згідно наданого списку працівників, на ТзОВ «Західний Рітейл» працює лише 2 працівники укладальники-пакувальники та 3 працівники вантажники.

Проте судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що під час перевірки позивача не надано наказів на приймання на роботу зазначених осіб та не надано первинних документів (виробничих звітів), які б підтверджували скільки за зміну (робочий день) навантажено/розвантажено, упаковано, стікеровано, калібрувано товару кожним працівником, а саме документи з підписом та прізвищем даних працівників, які виконували вищезазначені послуги.

У звязку з цим під час перевірки було зроблено висновок про те, що операції щодо придбання складських послуг у грудні 2013 р. у ТзВ «Західний Рітейл», які відображені ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» в досліджуваних документах, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, як наслідок така діяльність була спрямована на створення умов для отримання права формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємства.

Крім того, перевіркою не підтверджено фінансово-господарських операцій з придбання послуг від ТзОВ «Західний Рітейл» та, з посиланням на п.44.1 ст.44, п.138.1, 138.2 ст.138 Податкового кодексу України встановлено завищення ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» витрат за 2013 рік на суму 417690 грн. і з посиланням на п.198.1, 198.2, 198.3 абз.2 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлено завищення податкового кредиту за грудень 2013 р. на суму 83538 грн.

За результатами перевірки ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» збільшено доходи, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2013 рік на суму 220167 грн., зменшено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за 2013 рік на загальну суму 433948 грн. та, відповідно, збільшено обєкт оподаткування на загальну суму 654115 грн. і донараховано 124282 грн. податку на прибуток.

По податку на додану вартість збільшено податкові зобовязання за грудень 2013 р. на суму 44033 грн., зменшено податковий кредит за грудень 2013 р. на суму 83538 грн. та, відповідно, збільшено на 127571 грн. позитивне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту і донараховано 127571 грн. податку на додану вартість.

З огляду на вищевикладене просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 р. та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що Луцькою ОДПІ проведена планова виїзна перевірка ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 23.08.2011 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 23.08.2011 року по 31.12.2013 року, про що складено акт від 07.11.2014 року № 8759/22-01/37821717, на який позивачем були подані заперечення від 13.11.2014 року № 352. В подальшому Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Біо- Сістемс Україна» з питань, що становлять предмет заперечень, про що складено акт від 08.12.2014 року № 245/22-01/37821717.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункт 44.1 статті 44, пункт 141.1 статті 141, пункти 138.1, 138.2, підпункт 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 124282,00 грн., в т. ч. за 2013 рік - 124282,00 грн., а також порушено підпункт 186.2.1 пункту 186.2 статті 186, пункти 198.1, 198.2, 198.3, абзац 2 пункту 198.6 статті 198, пункту 201.4, 201.7 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 127571,0 грн., в т. ч. за грудень 2013 року - 127571,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ 18.12.2014 року прийнято податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток на 155352,50 грн., в т. ч. за основним платежем 124282,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 31070,50 грн. та № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ на 159463,75 грн., в т. ч. за основним платежем - 127571,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 31892,75 грн., які були оскаржені платником в адміністративному порядку, однак скарги на вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без задоволення.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції зясовано, що в ході проведення перевірки (акт від 08.12.2014 року № 245/22-01/37821717) встановлено, що за даними бухгалтерського обліку в грудні 2013 року дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) становить 6094825,00 грн., собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) становить 6314992,00 грн., різниця складає 220167,0 грн. На думку податкового органу, ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» при реалізації товару (овочі, фрукти) не дотримано вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 135.4 статті 135 ПК України, в результаті чого занижено дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) за грудень 2013 року на загальну суму 220167,00 грн. Згідно розрахунку до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, за таким порушенням згідно із податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2014 року № НОМЕР_2 позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток на 52290,0 грн. (в т. ч. основний платіж - 41832,00 грн., штрафні санкції - 10458,00 грн.), згідно із податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2014 року № НОМЕР_1 ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» збільшено грошове зобовязання з ПДВ на 55041,25 грн. (в т. ч. основний платіж - 44033,00 грн., штрафні санкції - 11008,25 грн.) (т. 1, а. с. 216).

Розглядаючи спір судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до п.п. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником); господарська діяльність - діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо повязані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу).

Згідно п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував, що відповідачем не надано розрахунку доходів, який недоотримав позивач при здійсненні господарської діяльності з продажу овочів та фруктів, доводи про недоотримання доходів жодними доказами не підтверджено. При цьому, згідно акту перевірки податковий орган фактично не погоджується із ціною, за якою позивач у грудні 2013 року реалізовував покупцям овочі та фрукти, взагалі не вказуючи в акті перевірки, за якою саме ціною, який саме товар та яким покупцям необхідно було реалізовувати позивачу. В акті перевірки податковий орган не оспорює реальність операцій із реалізації овочів та фруктів, а лише зазначає про реалізацію такого товару без отримання доходу. Разом з тим, господарська діяльність в окремих випадках може не приносити доходу, проте, нормами ПК України не заборонено платникам податку формувати витрати та податковий кредит у таких випадках.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що донарахування грошових зобовязань з податку на прибуток та ПДВ згідно із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями по зазначених операціях є безпідставним та неправомірним.

Крім того, судом зясовано, що перевіркою (акт від 08.12.2014 року № 245/22-01/37821717) зроблено висновок, що операції між ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не зумовлені розумними економічними причинами (позбавлені ділової мети) та позивач в порушення підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України безпідставно включив до адміністративних витрат орендні послуги в сумі 16258,06 грн. Згідно розрахунку до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, за таким порушенням згідно із податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2014 року № НОМЕР_2 позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток на 3861,25 грн. (в т. ч. основний платіж - 3089,00 грн., штрафні санкції - 772,25 грн.) (т. 1, а. с. 216).

У даному випадку судом зясовано, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» було укладено договір № 20/06/12 від 20.06.2012 року суборенди обєкта нерухомості, за яким позивачу було передано в суборенду нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 20. Послуги суборенди приміщення оформлено актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 10.07.2012 року № 20/06/12-1 на суму 4258,06 грн., від 05.08.2012 року б/н на суму 6000,00 грн., від 05.09.2012 року № 20/06/12-3 на суму 6000,00 грн., оплата за надані послуги проведена платіжними дорученнями від 13.07.2012 року № 8 на суму 4000,00 грн., від 13.07.2012 року № 9 на суму 6000,00 грн. та від 06.09.2012 року № 47 на суму 6000,00 грн. Актом передачі-приймання (повернення із оренди) від 30.09.2012 року зазначене вище нежитлове приміщення було повернуто фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Судом встановлено, що вказаний договір суборенди було укладено з метою використання обєкта оренди в господарській діяльності, а саме для розміщення у ньому магазину для роздрібної торгівлі. Проте, з фінансово-економічних причин в подальшому позивач змушений був достроково розірвати вказаний договір.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивач правомірно включив до адміністративних витрат орендні послуги в сумі 16258,06 грн., оскільки зазначений договір оренди був укладений з метою використання обєкта оренди в господарській діяльності позивача, витрати підтверджені належним чином складеними первинними документами, а податковий орган не заперечує реальність вказаних господарських операцій. При цьому, згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 25.07.2012 року № 14340507 до видів діяльності позивача на момент укладення вказаного договору суборенди відносилося « 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». Крім того, на обєкті суборенди (нежитлове приміщення за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 20) підрядниками здійснювалися окремі ремонтні роботи, а позивачем в серпні 2012 року до складу валових витрат було віднесено витрати, повязані з проведенням монтажних робіт від ТзОВ «Моноліт-53» в сумі 9583,00 грн. та ПП «Світлодар Плюс» в сумі 10828,28 грн., що підтверджено бухгалтерською довідкою від 02.06.2015 року, договорами підряду, укладеними 12.07.2012 року ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» з ТзОВ «Моноліт-53» та ПП «Світлодар Плюс», актами приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2012 року, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, платіжними дорученнями. Однак податковий орган не погодившись із формуванням позивачем витрат по операціях суборенди з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, не констатував порушень при формуванні позивачем витрат по операціях з ремонтних робіт на обєкті суборенди.

З огляду на це, суд першої інстанції правильно вважав, що донарахування грошових зобовязань з податку на прибуток згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням по операціях з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 є безпідставним та неправомірним.

Крім того, судом також встановлено, що перевіркою (акт від 08.12.2014 року № 245/22- 01/37821717) зроблено висновок, що господарські операції щодо придбання складських послуг у грудні 2013 року у ТзОВ «Західний Рітейл», які відображені ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» у наданих до перевірки первинних документах, не мають достатньої доказовості фактичного здійснення господарських операцій, як наслідок така діяльність була спрямована на створення умов для отримання права формування податкового кредиту з ПДВ та витрат з податку на прибуток. Перевіркою не підтверджено фінансово-господарських операцій з придбання послуг від ТзОВ «Західний Рітейл». Згідно розрахунку до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, за таким порушенням згідно із податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2014 року № НОМЕР_2 позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток на 99201,25 грн. (в т. ч. основний платіж - 79361,00 грн., штрафні санкції - 19840,25 грн.), згідно із податковим повідомленням-рішенням від 18.12.2014 року № НОМЕР_1 ТзОВ «Біо- Сістемс Україна» збільшено грошове зобовязання з ПДВ на 104422,50 грн. (в т. ч. основний платіж - 83538,00 грн., штрафні санкції - 20884,50 грн.).

У даному випадку судом зясовано, що 02.01.2013 року між ТзОВ «Західний Рітейл» (виконавець) та ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» (замовник) було укладено договір № 02/01/2013 про надання послуг, за яким виконавець надає замовнику такі послуги: послуги по навантаженню/вивантаженню матеріальних цінностей (продукції, товарів та ін.) замовника в транспортні засоби чи з них, послуги по іншому переміщенню товару на складі; послуги по фасуванню товару, а також по його перебиранню та калібруванню; послуги по запаковуванню товару, його стікеруванню та розміщенню на піддонах. У грудні 2013 року ТзОВ «Біо-Сістемс Україна» включило до витрат суму наданих складських послуг ТзОВ «Західний Рітейл» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року на загальну суму 501228,00 грн., в т. ч. ПДВ 83538,00 грн. згідно акту виконаних робіт від 31.12.2013 року № 6466, податкова накладна від 31.12.2013 року № 125, оплата за надані послуги проведена згідно з платіжними дорученнями від 25.12.2013 року № 367, від 12.12.2013 року № 297, № 298.

Судом першої інстанції правильно враховано, що згідно п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Отже, положеннями статей 138, 139 ПК України регламентовано порядок формування витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Судом вірно зазначено, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість та витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з ПДВ та валових витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно матеріалів справи, в ході перевірки позивачем були надані додаткові документи на підтвердження реальності господарських операцій із ТзОВ «Західний Рітейл»: лист про надання послуг, списки працівників складу, акти приймання-передачі, відомості про рух товарів, які податковим органом не були взяті до уваги з огляду на те, що до перевірки не були надані накази на приймання на роботу працівників та виробничі звіти. При цьому податковий орган безпідставно не взяв до уваги первинні документи, подані позивачем під час перевірки, які підтверджують факт надання ТзОВ «Західний Рітейл» протягом 2013 року послуг ТзОВ «Біо-Сістемс Україна», а саме: розвантаження та навантаження палет з овочами та фруктами, як з залученням вантажників ТзОВ «Західний Рітейл», так і з допомогою електронавантажувача; переробка та калібровка овочів та фруктів; пакетування, стікерування, маркування овочів та фруктів із залученням укладальників-пакувальників та з використанням пакувального пристрою з функцією нанесення етикетки. Крім того, у суді першої інстанції позивачем додатково надані копії наказів по ТзОВ «Західний Рітейл» про прийняття на роботу, переведення осіб на посади комірника, експедитора, завідувача складу, вантажника, підсобного робітника, укладальника-пакувальника. Також за вказаними операціями ТзОВ «Західний Рітейл» сформувало дохід, проте, податковий орган порушень при формуванні доходу по цих операціях не виявив, що підтверджується актом Луцької ОДПІ про результати планової виїзної перевірки ТзОВ «Західний Рітейл» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року.

Відтак, з наведених вище підстав, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку, що позов підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2015 року по справі № 803/861/15-a без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлений 18.12.2015 року