Справа № 2а-1550/09/2670
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-1550/09/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Пилипенко О.Є.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Твердохліб В.А.

За участю секретаря: Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року в справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен» до Виконавчого органу Київської міської ради )Київська міська державна адміністрація), Головне управління транспорту, зв'язку та інформатизації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Головне фінансове управління Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про скасування розпорядження та зобов'язання відшкодувати збитки,-

У С Т А Н О В И В:

13 лютого 2009 року Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Головного управління транспорту, зв»язку та інформатизації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання незаконним та скасування розпорядження від 28.01.2009 року №90 «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і вартості проїзних квитків у міському пасажирському транспорті, який працює у звичайному режимі руху».

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року адміністративний позов задоволено частково.

15 листопада 2015 року особа, що не брала участь у розгляді справи, ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вищезазначене рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року у якій просить змінити постанову Окружного адміністративного суду, додатково відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви про зобов»язання виконавчий орган Київської міської ради виконати дії щодо поновлення дії п.1 розпорядження від 30.12.2008 року №1490 «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і вартості проїзний квитків у міському пасажирському транспорті, який працює у звичайному режимі руху» в частині встановлення тарифу на перевезення пасажирів метрополітеном в розмірі 2 грн шляхом прийняття відповідного розпорядження протягом 5 днів з дати набрання постановою суду законної сили та реєстрування цього розпорядження в Головному управлінні юстиції м. Києва .

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовою колегією було встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради ІХ сесії УІ скликання прийнято рішення від 15 березня 2012 року №198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), реорганізовано управління виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), зокрема, реорганізовано Головне фінансове управління у Департамент фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Головне управління транспорту та зв»язку у Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Тому, колегією суддів допущено до участі у справі представника Департаменту транспортної інфраструктури, який діє на підставі довіреності.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2009 року виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) винесено розпорядження №1277 «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і вартості проїзних квитків у міському пасажирському транспорті, який працює у звичному режимі руху».

Пунктом 1 даного розпорядження встановлено тариф на перевезення у міському пасажирському транспорті - метрополітені в розмірі 1 грн 70 коп.

Пунктом 5 даного розпорядження було визнано таким, що втратило чинність розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 28.01.2009 року №90 «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і вартості проїзних квитків у міському транспорті, який працює у звичайному режимі руху».

Задовольняючи позов у частині вимог про зобов»язання виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) виконати дії щодо поновлення дії п.1 розпорядження від 30.12.2008 року №1490 суд першої інстанції послався на ту обставину, що спірне розпорядження №1277 від 12.11.2009 року винесено з порушенням вимог чинного законодавства і, крім того, відповідачами частково визнано заявлені позивачем позовні вимоги.

Колегія суддів повністю погоджується із доводами суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 14 Закону України «Про міський електричний транспорт» розрахунки тарифів на проїзд здійснюються відповідно до Порядку формування тарифів на послуги електричного транспорту, який затверджується у межах повноважень.

Розрахунки тарифів на проїзд відповідно до Порядку формування тарифів на послуги міського електричного транспорту не здійснювались та не погоджувались з Мінекономіки та Мітранспорту.

Згідно з частиною 2 ст. 14 вищезазначеного Закону у разі встановлення рівня тарифу, який не покриває витрат, пов»язаних з перевезенням пасажирів, втрати перевізника компенсуються уповноваженим органом, який затверджує тарифи, за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.10.2008 року №1490 «Про встановлення тарифі на перевезення пасажирів і вартості проїзних квитків у міському пасажирському транспорті, який працює у звичайному режимі руху» встановлено тариф 2 грн, а отже збитки метрополітену від перевезень пасажирів стали зменшуватись, тоді як після прийняття спірного розпорядження такі збитки почали збільшуватись, що підтверджено наданими до справи доказами.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що встановлений п.1 розпорядження №1277 від 12.11.2009 року тариф на перевезення пасажирів метрополітеном і розмірі 1,70 грн не відповідає тим затратам, які несе метрополітен.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку правовідносинам, що виникли у зв»язку з прийняттям виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) розпорядження від 12.11.2009 року №1277 та прийняв законне рішення про часткове задоволення позовних вимог, у т.ч. і щодо зобов»язання виконавчий орган Київської міської ради виконати дії щодо поновлення дії п.1 розпорядження від 30.12.2008 року №1490 «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і вартості проїзний квитків у міському пасажирському транспорті, який працює у звичайному режимі руху» в частині встановлення тарифу на перевезення пасажирів метрополітеном в розмірі 2 грн шляхом прийняття відповідного розпорядження протягом 5 днів з дати набрання постановою суду законної сили та реєстрування цього розпорядження в Головному управлінні юстиції м. Києва .

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, оскільки рішення суду є необґрунтованим та незаконним.

Свої доводи апелянт мотивує тим, що виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), який суд зобов»язав вчинити дію, було ліквідовано ще у 1995 році Указом Президента України №640/95 від 24.07.1995 року, а тому провадження у справі мало бути закрито або ж відмовлено у задоволенні позову, так як відповідача ліквідовано

Проте, колегія суддів не приймає до уваги такі твердження апелянта, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та є хибними по своїй суті.

Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції на час виникнення правовідносин) виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

За змістом ст. 7 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» система місцевого самоврядування у місті Києві включає: територіальну громаду міста; міського голову; міську раду; виконавчий орган міської ради; районні ради (у разі їх утворення); виконавчі органи районних у місті рад; органи самоорганізації населення.

Отже, спеціальним Законом щодо столиці України м. Київ визначено, що у систему місцевого самоврядування у м. Києва входить саме виконавчий орган міської ради.

Згідно статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 26 зазначеного Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: утворення виконавчого комітету ради, визначення його чисельності, затвердження персонального складу; внесення змін до порядку, передбаченому цим Законом; затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Крім того, вищезазначеним Законом визначено питання, які відносяться до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Отже, доводи представника апелянта про те, що такої установи як виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не існує, є помилковими, а тому не приймаються судом до уваги.

Що стосується доводів представника апелянта про втручання суду у дискреційні повноваження Київради у зв»язку із задоволенням позовних вимог про зобов»язання виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) виконати дії щодо поновлення дії п.1 розпорядження виконавчого органу, то колегія суддів також не може з ними погодитись.

Стаття 162 КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи. Зокрема у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про зобов»язання відповідача вчинити певні дії.

Приймаючи постанову, суд зобов»язав відповідача виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) виконати дії щодо поновлення дії п.1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.12.2008 року №1490 «Про встановлення тарифів на перевезення пасажирів і вартості проїзних квитків у міському пасажирському транспорті, який працює у звичайному режимі руху» в частині встановлення тарифу на перевезення пасажирів метрополітеном в розмірі 2 грн шляхом прийняття відповідного розпорядження протягом 5 днів з дати набрання постановою суду законної сили та зареєструвати це розпорядження в Головному управлінні юстиції м. Києва.

Зазначене рішення суду повністю узгоджується із вимогами ст. 162 КАС України та ніяким чином не стосується дискреційних повноважень виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що п.1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12.11.2009 року №1277 в частині встановлення тарифу на перевезення пасажирів метрополітеном в розмірі 1 грн 70 коп. є незаконним та скасовано.

Оскільки судом визнано незаконним та скасовано п.1 вищезазначеної постанови, для повного захисту порушеного права позивача у справі, суд правомірно прийняв оскаржувану частину постанови, яка носить зобов»язальний характер.

Не приймаються колегією суддів до уваги і доводи представника апелянта про те, що судом у рішенні не було конкретизовано відповідача, оскільки у виконавчому органі на час ухвалення постанови було більше 40 управлінь.

Як вбачається із матеріалів справи, позов пред»явлено КП «Київський метрополітен» до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та до Головного управління транспорту, зв»язку та інформатизації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Оскаржене розпорядження, пункт 1 якого визнано незаконним та скасовано, а також розпорядження, п.1 якого суд зобов»язав поновити дію, винесено саме виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Отже, судом першої інстанції правомірно ухвалено рішення про визнання неправомірним та скасування окремих положень розпорядження, прийнятого виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та зобов»язано відновити дію пункту 1 розпорядження №1490 від 30.12.2009 року, який втратив чинність відповідно до розпорядження №1277 від 12.11.2009 року.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи представника апелянта і щодо доводів про те, що судом не було конкретизовано, яке саме розпорядження повинен прийняти виконавчий орган, так як в оскаржуваній постанові чітко зазначено, що виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) повинен виконати дії щодо поновлення дії п.1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.12.2008 року №1490 із зазначенням назви даного розпорядження в частині що стосується тарифу на перевезення пасажирів метрополітеном шляхом прийняття відповідного розпорядження.

У який спосіб необхідно прийняти розпорядження виконавчим органом на виконання вищезазначеної постанови суду, відноситься до компетенції виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи представника апелянта щодо підстав для скасування судового рішення в частині є безпідставними так як не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не приймаються судом.

Щодо прохання апелянта, зазначеного в апеляційній скарзі, про зміну постанови Окружного адміністративного суду м. Києва та прийняття постанови про додаткову відмову позивачу в задоволенні позову, то така вимога не узгоджується з нормами чинного Кодексу адміністративного судочинства, оскільки стаття 201 КАС України не передбачає підстав для зміни постанови суду шляхом додаткової відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду справи ні апелянтом, ні його представником взагалі не було надано доказів, які б свідчили, що даним рішенням було порушено права та охоронювані інтереси апелянта.

Також судова колегія зазначає, що апелянтом відповідно до вимог ст. 193 КАС України протягом строку на апеляційне оскарження, а у даному випадку з моменту подачі до суду апеляційної скарги, не було подано ні уточнень апеляційної скарги, ні доповнень до неї щодо скасування постанови суду та ухвалення нового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно із частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

судді: Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.

Повний текст виготовлено: 23 грудня 2015 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Костюк Л.О.