Справа № 819/1724/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року Справа № 876/9102/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Бадівської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі за його позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування висновку та наказу про звільнення, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

22.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (далі - Управління, УМВС, МВС відповідно) та Управління Державної автомобільної інспекції УМВСУ в Тернопільській області (далі - УДАІ) в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.28-35), просив визнати протиправними та скасувати висновок про звільнення з органів внутрішніх справ (далі ОВС) старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, затверджений начальником Управління 09.06.2015 (далі Висновок) та наказ УМВС від 09.06.2015 №162о/с «По особовому складу» в частині звільнення з ОВС у запас Збройних сил за пп.«а» п.62 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення) та ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади» (далі Закон №1682-VII), старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту №2 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС, з 09.06.2015 (далі Наказ -162о/с), поновити його на вказаній посаді та допусти негайне виконання постанови в цій частині.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року у справі №819/1724/15 в задоволенні позову відмовлено.

Постанову оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі покликається на обставини викладені в позовній заяві та уточненнях до неї, яким суд не дав належної правової оцінки. Додатково зазначає, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки тому факту, що автомобіль, відомості про який не було зазначено в декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру (далі Декларація) за 2014 рік, він продав по дорученню в 2012 році.

Відповідачі у письмових запереченнях вважають постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просять апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника та представника Управління, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що Висновок затверджений начальником Управління згідно вимог чинного законодавства та відповідає фактичним обставинам справи, надавав УМВС підставу для винесення Наказу №162о/с.

Повністю з такими висновками не можна погодитись з огляду на те, що вони зроблені внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків цього суду таким обставинам та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач з 10.09.1996 проходив службу в ОВС, останнє на посаді інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту №2 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС (а.с.9-11, 74)

Чортківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі ОДПІ) проведено перевірку достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону №1682-VII, щодо інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту №2 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС, ОСОБА_1, за результатами якої прийнято висновок від 22.05.2015 №67/НОМЕР_1 (далі Висновок-1). У такому, зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що:

ОСОБА_1 у Декларації за минулий рік (2014 рік) вказано недостовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав) набутого (набутих) ним за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 ч.1 ст.2 Закону №1682-VII, які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_1, а саме: ОСОБА_1 не вказано у Декларації за 2014 рік автомобіль НОМЕР_2, який станом на 01.01.2014 рахується за ОСОБА_1 згідно відповіді від 10.04.2015 №678 Центру ДАІ №6105 м.Чортків;

вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у Декларації за минулий рік набутого (набутих) ним за час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 ч.1 ст.2 Закону №1682-VII, відповідають наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_1 із законних джерел (а.с.15).

03.06.2015 вказаний Висновок-1 надійшов до УДАІ, яким, в свою чергу, було складено довідку про результати перевірки, передбаченої Законом №1682-VII від 05.06.2015, де зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що до ОСОБА_1 застосовуються заборони, визначені ч.3 ст.1 Закону №1682-VII, на підставі критерію зазначеного у ч.8 ст.3 цього Закону, а саме недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданій ним за попередній рік Декларації, складеної за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі Закон №3206-VI, Довідка відповідно; а.с.14).

Також, УДАІ складено Висновок, який 09.06.2015 затверджений начальником УМВС, про звільнення позивача з ОВС за пп.«а» п.62 Положення, ч.14 ст.5 Закону №1682-VII та п.37 «Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 ст.1 Закону №1682-VII», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563 (далі Порядок; а.с.13).

На підставі вищезазначених Довідки та Висновку Управлінням було прийнято оскаржуваний Наказ №162о/с (а.с.12).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року (далі Постанова) у справі №819/1898/15 (далі справа №819/1898/15) за позовом ОСОБА_1 до ОДПІ про визнання протиправним та скасування висновку, яка набрала законної сили (ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року у справі №876/9848/15 апеляційну скаргу ОДПІ на вказану постанову повернуто останній), скасовано Висновок-1 в частині наявності у його (ОСОБА_1Я.) власності автомашини TOYOTA CAMRY державний знак НОМЕР_3.

Цим судом встановлено, що Висновок-1 в частині наявності у позивача вказаного автомобіля не відповідає дійсності, оскільки такий був проданий по довіреності 23.07.2012 ОСОБА_2 за 13500 доларів. Цей автомобіль по реєстрації ДАІ рахувався за позивачем, але у його власності не перебував, так як його (автомобіля) власником з 23.07.2012 став ОСОБА_2. Поскільки ОСОБА_1 автомобіль продав в 2012 році, то в Декларації за 2014 рік він правдиво вказав про відсутність в нього даного автомобіля.

В ст.43 Основного Закону передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

16.10.2014 набрав чинності Закон №1682-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), який визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

За частинами 1, 9 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень при виконанні цього Закону оскаржуються в судовому порядку.

Заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування (п.10 ч.1 ст.2 цього ж Закону).

Частиною 1 ст.12 Закону №3206-VI (чинного на час виникнення спірних відносин) визначено, що суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Стаття 5 Закону №1682-VII регулює порядок проведення відповідної перевірки.

Згідно з абзацом 1 ч. 4, п.2 ч.5 вказаної статті організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Перевірці підлягають, зокрема, достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

До відповідного районного, міського (міст обласного значення), районного у містах територіального органу державної влади за місцем проживання особи, до компетенції якого належить проведення перевірки відомостей, визначених п.2 ч.5 цієї статті, керівник органу, передбачений ч.4 цієї статті, не пізніше ніж на третій день після отримання заяви надсилає запит про перевірку відповідних відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, до якого додається копія декларації особи (абзац 2 ч.7 ст.5 Закону №1682-VII).

Частиною 10 ст.5 №1682-VII передбачено, що у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених п.2 ч.5 цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на пятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обовязковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Відповідно до частин 11, 14 ст.5 Закону №1682-VII орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обовязки), керівнику органу, передбаченому ч.4 цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Керівник органу, передбачений ч.4 цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 ч.5 цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої ст.1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Таким чином, підставою для звільнення особи із займаної посади у випадку встановлення недостовірності відомостей, визначених п.2 ч.5 ст.5 Закону №1682-VII, є саме висновок про результати перевірки, підписаний керівником орган (або особою, яка виконує його обовязки) до компетенції якого належить проведення перевірки вказаних відомостей (ДФС), в якому відображено, зокрема, недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав).

За змістом частин 1, 3-4 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Частиною 5 ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Подібно ч.1 ст.255 КАС передбачено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

В абзацах 3, 10 пп.10.2 п.10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України (далі ВАСУ) від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» таким судом розяснено, що скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Зваживши на те, що Постановою скасовано Висновок-1 (у відповідній частині), який був підставою для звільнення позивача, відтак такий Висновок-1 не породжує для сторін жодних правових наслідків від моменту його прийняття, крім як повязаних із його скасуванням (недійсністю), тому Наказ №162о/с, який фактично виданий на його підставі (Висновку-1), не можна визнати правомірним.

Скасування оскарженої постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року можна було уникнути, як би цей суд, зваживши на наявність інформації про існування справи №819/1898/15 (клопотання позивача від 07.07.2015), зупинив провадження у цій справі до вирішення справи №819/1898/15 (а.с.47-54).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора).

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування Наказу №162о/с і поновлення позивача на попередній посаді, з наведених вище підстав.

Згідно із пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Клопотання представника позивача про те, що у випадку задоволення апеляційної скарги і ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, з метою дотримання та захисту прав позивача, є необхідність вийти за межі позовних вимог та в порядку ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України ухвалити рішення про виплату останньому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, є надумане, позаяк згідно вимог ч.4 ст.195 КАС суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, скасування Наказу №162о/с та поновлення позивача на посаді, призведе до повного захисту та відновлення його порушеного права на працю, про захист якого, виходячи з предмета позову, він просив (ч.2 ст.11 КАС).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування Висновку, то провадження у справі в цій частині слід закрити зваживши на таке.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

В абзаці 3 п.17 постанови Пленуму ВАСУ від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС» визначено, що в адміністративних справах щодо визнання незаконним рішення про звільнення з посад позовними вимогами є скасування правових актів індивідуальної дії та поновлення на посаді.

Завданням адміністративного судочинства у відповідності до ч.1 ст.2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктами 36, 37 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) регламентовано, що на підставі відповіді/висновку/копії судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, відповідальний структурний підрозділ у триденний строк (з дня надходження останньої відповіді/висновку/копії судового рішення або з дня надходження відповіді/висновку/копії судового рішення, який є підставою для застосування заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону) готує довідку про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 та подає її керівнику органу.

Керівник органу не пізніш як на третій робочий день з дня складення довідки про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 у разі встановлення недостовірності відомостей щодо особи, зазначених у пунктах 1 та/або 2 ч.5 ст.5 Закону (Закон №1682-VII), приймає рішення про звільнення такої особи та у той самий день надсилає в паперовій формі до Мінюсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6 разом із засвідченою копією рішення про звільнення особи, інформація з яких не пізніш як на третій день з дня надходження до Мінюсту вноситься до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону №1682-VII.

Цим Порядком не передбачено складання відповідного (подібного) Висновку (очевидно його складення визначено відомчими правилами МВС).

Таким чином, Висновок не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, оскільки результати відповідної перевірки реалізовуються рішенням (наказом, розпорядженням) керівника, яке саме і є правовим актом індивідуальної дії та може бути оскаржено до суду, тобто такі рішення (Висновок) не є рішеннями в розумінні приписів ст.17 КАС, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду, оскільки самі по собі не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків.

Як вже зазначалося, скасування Наказу №162о/с та поновлення позивача на посаді, призведе до повного захисту та відновлення його порушеного права на працю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 КАС суд закриває провадження у справі якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області від 09 червня 2015 року №162о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за пп.«а» п.62 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 та ч.14 ст.5 Закону України «Про очищення влади», старшого прапорщика міліції ОСОБА_1, інспектора ДПС взводу з обслуговування стаціонарного посту №2 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС, з 09 червня 2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного посту №2 роти дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, підпорядкованої Управлінню Міністерства внутрішніх справ України у Тернопільській області, з 09 червня 2015 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування висновку закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 21 грудня 2015 року.