Справа № 2а-4225/12/1370
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"10" грудня 2015 р. м. Київ К/800/50404/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, першого заступника начальника Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною, поновлення на роботі, виплату коштів за вимушений прогул, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 14 травня 2012 року звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, після неодноразових уточнень позовних вимог, просила: визнати протиправною бездіяльність голови комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі, начальника Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_3 щодо незапропонування їй іншої роботи в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Львівської області Державної податкової служби; визнати протиправним та скасувати наказ голови комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_3 від 21 березня 2012 року № 12-0 «Про звільнення з роботи», яким її звільнено з роботи з посади старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у місті Бориславі за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; зобов'язати Дрогобицьку об'єднану державну податкову інспекцію Львівської області Державної податкової служби виконати вимоги частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України та запропонувати їй іншу роботу; визнати протиправною бездіяльність Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області щодо неналежного розгляду її скарги від 5 квітня 2012 року з приводу незаконного звільнення з роботи; зобов'язати Територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області розглянути зазначену скаргу та прийняти рішення згідно чинного законодавства; стягнути з Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на її користь заробіток за час вимушеного прогулу з 26 березня 2012 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що її протиправно звільнено з роботи без врахування переважного права на залишення на роботі, без пропозиції іншої роботи, чим порушено вимоги статей 36, 40 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним, а невжиття заходів Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області щодо відновлення порушених її трудових прав протиправним. Також ОСОБА_2 вказує, що відповідачами порушено вимоги статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права залишення на роботі, оскільки вона відповідає кваліфікаційним вимогам, має відповідну освіту, відповідний стаж роботи (17 років) на посаді податкового інспектора, при цьому на її утриманні перебуває двоє дітей. При визначенні кандидатури на звільнення до уваги мало прийматися саме стаж роботи, кваліфікація, яка на думку ОСОБА_2, у неї є вищою порівняно з іншими працівниками, а тому вона має переважне право на залишення на роботі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність голови комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі, начальника Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_3 щодо незапропонування ОСОБА_2 іншої роботи в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Львівської області Державної податкової служби. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_3 від 21 березня 2012 року № 12-0 «Про звільнення з посади». Зобов'язано Дрогобицьку об'єднану державну податкову інспекцію Львівської області Державної податкової служби виконати вимоги частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України та запропонувати ОСОБА_2 іншу роботу. Поновлено ОСОБА_2 на роботі в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Львівської області Державної податкової служби на аналогічній посаді. Постанову суду в частині запропонування позивачеві іншої роботи та поновлення ОСОБА_2 на роботі в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Львівської області Державної податкової служби на аналогічній посаді звернуто до негайного виконання. Стягнуто з Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7251,78 гривень. Постанову суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в частині стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року в частині визнання протиправною бездіяльності голови комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі, начальника Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_3 щодо незапропонування ОСОБА_2 іншої роботи в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Львівської області Державної податкової служби, зобов'язання Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби виконати вимоги частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України та запропонувати ОСОБА_2 іншу роботу - скасовано, і в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та звернення постанови до негайного виконання - змінено, викладено абзаци 5, 6 резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_2 на посаді старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у місті Бориславі з 23 березня 2012 року. Постанову в частині поновлення на посаді та виплати заробітної плати за один місяць звернути до негайного виконання». В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі начальник Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_2 подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, позивач просить таку залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року - без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно відповідати вимогам законності і обґрунтованості. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Це випливає з конституційного принципу законності. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного і всебічного з'ясування обставин у даній справі.

Як встановлено судами, ОСОБА_2 з листопада 1995 року перебувала на службі у податкових органах, з 1 червня 2009 року обіймала посаду старшого податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб у Державній податковій інспекції у місті Бориславі.

23 січня 2012 року адміністрація Державної податкової інспекції у місті Бориславі попередила ОСОБА_2 про наступне звільнення із займаної посади з 23 березня 2012 року згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Пропозиції щодо наявних вакантних посад в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Львівської області Державної податкової служби повинні були бути запропоновані протягом двох місяців.

Відповідно до протоколу від 15 березня 2012 року № 1 засідання комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі щодо надання чи ненадання пропозицій посад працівникам Державної податкової інспекції у місті Бориславі у зв'язку із відсутністю вакантних посад у штатному розписі Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції працівникові Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_2 повідомлено про відсутність пропозицій від Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції щодо її працевлаштування.

Наказом голови комісії з проведення реорганізації Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_3 від 21 березня 2012 року № 12-0 «Про звільнення з посади» у зв'язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності Державної податкової інспекції у місті Бориславі, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнено з

23 березня 2012 року із займаної посади старшого державного податкового інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у місті Бориславі ОСОБА_2

Адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до вимог частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, вважаючи дії відповідача та наказ від 21 березня 2012 року № 12-0 щодо її звільнення неправомірними, звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом 14 травня 2012 року, тобто після закінчення строку, установленого законом.

Суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено строки звернення до адміністративного суду та наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Судом першої інстанції не було вирішено клопотання ОСОБА_2 щодо поновлення їй пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції на такі допущені судом першої інстанції порушення уваги не звернув, хоча про це в апеляційній скарзі вказував і відповідач.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов'язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 Кодексу законів про працю України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом виготовлення довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з'ясовувати сам суб'єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій виходили з того, що при звільненні ОСОБА_2 з роботи відповідачем не було враховано умови, визначені статтею 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права на залишення на роботі, не було взято до уваги, що позивач мала один з найбільших у відділі трудовий стаж у податкових органах, високу кваліфікацію, продуктивність праці та на утриманні у ОСОБА_2 на час її звільнення перебувало двоє дітей, а тому суди дійшли висновку, що позивач мала переважне право на залишення на роботі, але перевага при працевлаштуванні була надана працівникам, у яких такі показники були меншими у порівнянні з ОСОБА_2

Дійшовши такого висновку судами у своїх рішеннях не встановлено, яким саме працівникам була надана перевага при працевлаштуванні на відміну від позивача, не зазначено, які документи та матеріали досліджувались судом з цього питання.

У запереченнях проти адміністративного позову та в апеляційній скарзі відповідачі, крім іншого, посилались на те, що при звільненні ОСОБА_2 було прийнято до уваги наявність у неї догани, оголошеної наказом від 20 червня 2011 року № 298 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», суд першої інстанції, як і апеляційний суд, з цього приводу нічого не вказали.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2013 року та постанова Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області - задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від

19 вересня 2013 року та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2013 року - скасувати, а дану справу - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.