Справа № 809/161/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. Справа № 876/5356/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року у справі за позовом Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську до Приватного підприємства «Буран-Сервіс» про накладення арешту на кошти,-

В С Т А Н О В И В:

10.01.2013 року Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську звернулася в суд з адміністративним позовом до Приватного підприємства «Буран-Сервіс», в якому просила накласти арешт на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться на рахунках у банківських установах, котрі обслуговують відповідача.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач має податковий борг у сумі 6114,25 грн., який утворився у зв'язку з несплатою відповідачем узгоджених податкових зобов'язань. В добровільному порядку суму податкового боргу відповідач не сплатив. Відповідно до підпунктів 20.1.16, 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України податковий орган має право звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків, який має податковий борг.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що податковим органом не вжито першочергових заходів щодо погашення податкового боргу в порядку, встановленому чинним законодавством, відтак не доведено суду необхідність застосування арешту коштів на рахунках ПП "Буран-Сервіс", як виняткового способу забезпечення виконання останнім податкових зобов'язань.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, Державна податкова інспекція в м. Івано-Франківську подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У звязку з неприбуттям у судове засідання представників осіб, що беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, у звязку із несплатою грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями № від 04.04.2012 року (а.с.11), №00003215 від 12.01.2012 року (а.с.13), № від 27.09.2011 року (а.с.15), № від 18.05.2011 року (а.с.17) у відповідача за платежем з податку на прибуток утворився податковий борг на загальну суму 6114,25 грн.

Враховуючи, що відповідачем самостійно не сплачені податкові зобов'язання Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ю1» за № 1/3607 від 04.12.2007 року, яку відповідачем отримано 24.12.2007 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення(а.с.20).

29.01.2008 року відповідачем отримано другу податкову вимогу форми «Ю2» за №2/255 від 23.01.2008 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення, копія якого міститься в матеріалах справи(а.с.19).

Позивачем, з метою виявлення активів платника податків, в квітні 2009 року були направлені запити до обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Інспекції державного технічного нагляду Івано-Франківської обласної державної адміністрації(а.с.7,8).

З відповідей на вищенаведені запити встановлено, що рухомого або нерухомого майна за відповідачем не зареєстровано(а.с.9,10).

Позивач повторно звернувся із відповідними запитами на встановлення майна в Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області, Управління Держкомзему в м. Івано-Франківську, Реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції(а.с.61-63).

Управління Державтоінспекції УМВС України в Івано-Франківській області повідомило листом від 29.01.2013 року №16/108, що згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого автотранспорту Державтоінспекції області АІПС «Автомобіль» за відповідачем транспортні засоби у реєстраційно-екзаменаційних підрозділах не зареєстровані (а.с.60).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.п.20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (ПК України) органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Слід зазначити, що норма підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов'язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

При цьому арешт із підстав, передбачених підпунктом 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може застосовуватися до майна платника податків, відмінного від коштів, оскільки диспозиція розглядуваної правової норми визначає предметом для накладення арешту виключно кошти та цінності, що знаходяться в банках.

Водночас умовою застосування норми підпункту 20.1.17 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу.

Також, відповідно до п.п.20.1.16 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України податковий орган має право звертатися до суду, у разі якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією в м. Івано-Франківську не надано доказів наявності законодавчо передбачених умов щодо права для звернення до суду з даним позовом.

З матеріалів справи слідує, що дії, які вчинив податковий орган перед зверненням з даним позовом до суду, полягають лише у направленні запитів до відповідних органів щодо майна, яке могло бути зареєстровано.

В той же час, податковим органом не доведено та матеріалами справи не підтверджується відсутність у платника податків майна, яке може бути використане для погашення існуючого податкового боргу у розмірі 6114,25 грн.

При цьому, податковим органом не надано інформації щодо наявності відкритих банківських розрахункових рахунків у Приватного підприємства «Буран-Сервіс».

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в порушення вимог ст.20 Податкового кодексу України, не довівши наявність обов'язкових підстав для накладення за рішенням суду арешту на кошти та інші цінності відповідача, що знаходяться в банку.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неврахування судом першої інстанції, що статтею 20 Податкового кодексу України встановлені окремі, відмінні від підстав, передбачених статтею 94 цього Кодексу, підстави застосування арешту коштів (інших цінностей) на рахунку платника податків у банку, в даному випадку не призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року у справі № 809/161/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України напротязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_1