Справа № 816/4282/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 р.Справа № 816/4282/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2015р. по справі № 816/4282/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 04.12.2014 року №/12805, №/12806, №/12807, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником самостійно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2015р. по справі № 816/4282/15 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12805, ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 38 670 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 19 335 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12807, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12806 в частині збільшення суми грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем в розмірі 11 251 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 625,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення №/12808 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 8 678,47 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову в цій частині, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 22.12.2015 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 25.07.1996, взятий на податковий облік у контролюючому органі 25.07.1996 та станом на 17.11.2014 перебував на обліку в Кременчуцькій ОДПІ.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

В період з 28.10.2014 по 10.11.2014 Кременчуцькою ОДПІ відповідно до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІV квартал 2014 року та згідно наказу №3034 від 15.10.2014 проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.

Результати перевірки оформлені актом від 17.10.2014 № 2666/16-03-17-01-10/НОМЕР_1.

У вказаному акті перевірки контролюючим органом відображено висновки про порушення позивачем приписів: п. 187.1 ст. 187 та п. 198.1, п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з ПДВ на суму 11 977 грн., в т.ч. по періодах: в жовтні 2011 року на суму 500 грн. ПДВ; в квітні 2012 року на суму 1429 грн. ПДВ; в липні 2012 року на суму 1397 грн. ПДВ; в серпні 2012 року на суму 3364 грн. ПДВ; в жовтні 2012 року на суму 226 грн. ПДВ; в січні 2013 року на суму 1248 грн. ПДВ; в липні 2013 року на суму 2073 грн. ПДВ; в жовтні 2013 року на суму 661 грн. ПДВ; в грудні 2013 року на суму 1079 грн. ПДВ; п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 38 670 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 13200 грн.; за 2012 рік у сумі 9960 грн. за 2013 рік у сумі 15510 грн.; п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 розділ III Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" в результаті чого за перевіряємий період донараховано суму єдиного соціального внеску у розмірі 89 456,58 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 30 535,99 грн.; за 2012 рік у сумі 23 040,80 грн.; за 2013 рік у сумі 35 879,79 грн.

За наслідками проведеної перевірки та на підставі встановлених порушень контролюючим органом винесено: податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12805, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 38 670 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 19 335 грн.; податкове повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12807, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн.; повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12806, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 11 751 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 875,50 грн.; рішення від 04.12.2014 №/12808 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 8 678,47 грн.

Із даними рішеннями позивач не погодився та оскаржив податкові повідомлення - рішення, рішення про застосування штрафних санкцій до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 №/12805 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808, колегія суддів зазначає наступне.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом вказаних рішень, слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про завищення позивачем витрат на суму 257 800 грн., в т.ч. по періодах: за 2011 рік у сумі 88 000 грн.; за 2012 рік у сумі 66 400 грн. за 2013 рік у сумі 103 400 грн., що повязано із неправомірністю включення до складу витрат вартості придбаних ТМЦ, які використано при наданні послуг вантажним автомобільним транспортом, без одержання доходу шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємця, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку на доходи громадян у сумі 13200 грн.

Також контролюючим органом у акті перевірки зазначено, що за період з 01.01.2012 по 1.12.2012 порушень на порушення ст. 177.4 Податкового кодексу України позивачем завищено валові витрат на суму 66400 грн., у звязку з неправомірністю включення до складу витрат вартості придбаних матеріальних цінностей, які використано при наданні послуг вантажним автомобільним транспортом, без держання доходу шляхом зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємця, в результаті чого занижено податкові зобовязання по податку на доходи громадян у сумі 9 960 грн. Аналогічних висновків дійшли за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 року.

Отже оскаржувані рішення, ґрунтуються на висновках про неправомірність включення до складу задекларованих валових витрат в кожному із звітних податкових періодів, вартість ТМЦ без одержання доходу в періоді, в якому дані витрати понесені.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вимоги наведених правових норм, підставою для зменшення платником податків об'єкту оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є будь-які витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що в період 01.10.2011 та 01.01.2013 між позивачем (експедитор) та ТОВ "Данон" (замовник) укладено договори на транспортно-експедиторське обслуговування № 014729 та №000002414 (том 2 а.с. 54-73).

За умовами вказаних договорів експедитор зобов'язується організувати перевезення довіреного йому замовником вантажу до пункту призначення і передачу його особі, яка має право на одержання вантажу, а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу в строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 6.2 договорів замовник зобов'язується сплатити вартість наданих послуг не пізніше 5-го дня місяця, наступного за місяцем, на який припадає 30-й день з дати надання послуг. Датою виконання послуг вважати дату підписання замовником акту виконаних робіт.

Факт здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Данон" згідно укладених договорів підтверджується актами виконаних робіт від 13.12.2011 №27, від 31.12.2011 №28, від 15.11.2012 №24, від 30.11.2012 №25, від 30.11.2013 №49, №48, від 15.12.2013 №50, від 31.12.2013 №44 та рахунками-фактурами.

Позивачем також надано завірені копії Книги обліку доходів і витрат за 2011-2013 роки, де оприбутковувались всі операції (том 1 а.с. 176-195).

Окрім того, ч. 2 ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Таким чином, транспортування товару ТОВ "Данон" підтверджується копіями товарно-транспортних накладних (том 2 а.с.80-221).

Розрахунки за надані послуги здійснювалися у безготівковій формі та підтверджуються копіями банківських виписок (том 2 а.с. 17,19,24,28,30,31).

При цьому, колегія суддів відмічає, що позивач у періоді, що перевірявся, знаходився на загальній системі оподаткування. Основним видом діяльності за КВЕД є 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

Норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток.

Згідно пунктів 137.1, 137.4 статті 137 Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, оскільки дохід від надання послуг визначався позивачем за датою складання актів виконаних робіт, якими підтверджено надання послуг по перевезенню товару ТОВ "Данон", про що не заперечується відповідачем, понесені витрати на придбання дизельного палива, яке використано позивачем при наданні послуг з перевезення молочної та кисломолочної продукції ТОВ "Данон", включено до задекларованих валових витрат звітного (податкового) періоду 2011 року, 2012 року та 2013 року.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено факт порушення позивачем п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України по господарським операціям з ТОВ "Данон", що полягає у заниженні податку на доходи з фізичних осіб у періоді, що перевірявся на загальну суму 38 670 грн., та, відповідно, не доведено факту порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та заниження єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 89456,58 грн.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з виявленням перевіркою порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п.2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та донарахуванням за її наслідками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, рішенням Кременчуцької ОДПІ від 04.12.2014 №/12808 до позивача застосовано штраф у розмірі 8678,47 грн. на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції чинній до 01.01.2015) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Разом з тим, оскільки відповідачем не доведено факту порушення позивачем пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", то, відповідно, є безпідставним застосування до платника єдиного внеску і штрафних санкцій.

Відтак, штрафні санкції в розмірі 8678,47 грн. застосовані до позивача безпідставно та неправомірно.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення від 04.12.2014 №/12805 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.12.2014 №/12808 винесені Кременчуцькою ОДПІ без урахування всіх обставин, необхідних для прийняття рішень, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 04.12.2014 №/12807, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 226 грн. та від 04.12.2014 №/12806, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 11 751 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 5 875,50 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З акту перевірки судом встановлено, що підставою для прийняття вказаних рішень слугували висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки про неправомірне віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з вартості придбаних автозапчастин, придбаних у ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" на суму 11 477 грн., в т.ч.: в квітні 2012 року на суму 1429 грн. ПДВ; в липні 2012 року на суму 1397 грн. ПДВ; в серпні 2012 року на суму 3364 грн. ПДВ; в жовтні 2012 року на суму 226 грн. ПДВ; в січні 2013 року на суму 1248 грн. ПДВ; в липні 2013 року на суму 2073 грн. ПДВ; в жовтні 2013 року на суму 661 грн. ПДВ; в грудні 2013 року на суму 1079 грн. ПДВ., оскільки відсутнє документальне підтвердження використання придбаних автозапчастин у господарській діяльності позивача.

Внаслідок цього перевіряючими зроблено висновок про завищення податкового кредиту на загальну суму 11 477 грн.

З 01.01.2011 порядок обчислення і сплати податку на додану вартість врегульовано Податковим кодексом України.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

З огляду на викладене, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними податковими накладними, а також первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи слідує, що 01.02.2011 між ПП "Макс-Авто" (постачальник), ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ПП "Спецтех" (третя сторона) укладено договір про довгострокові поставки №26 (том 1 а.с. 54-58).

За умовами вказаного договору постачальник зобов'язується протягом його дії поставляти і передавати у власність покупцю, а покупець - приймати і вчасно оплачувати автозапчастини та комплектуючі у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Також між "INTER CARS UKRAINE" (постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) 01.03.2011 р. укладено договір про довгострокові поставки №U00195, за умовами якого постачальник зобов'язується протягом дії даного договору поставляти, використовуючи послуги третьої сторони (яка є посередником при здійсненні купівлі-продажу, а саме продає від імені постачальника товари (в тому числі, але не виключно - запасні частини для автомобілів, автохімію, масла, супутні товари для автотранспорту та інше) окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) за кількістю, що остаточно погоджується сторонами в накладних, які є специфікаціями в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину договору, а покупець зобов'язаний приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах (том 1 а.с. 79-82).

03.06.2013 р. між ТОВ "ТіДіСі Схід" (постачальник), ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ПП "Спецтех" (третя сторона) укладений договір поставки №618/2013П згідно якого постачальник зобов'язується поставити автомобільні товари. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації (том 1 а.с. 114-116).

На виконання умов вищевказаних договорів ТОВ "ТіДіСі Схід", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" відвантажено позивачу автозапчастини, що підтверджується видатковими накладними.

Також постачальниками позивачу надано рахунки-фактури, які і вміщують перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони поставлені, відомості про відправника і одержувача, які є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари.

Також у ході виконання договорів ТОВ "ТіДіСі Схід", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" виписали податкові накладні, на суму вартості товарно-матеріальних цінностей, придбаних позивачем.

Перелік найменування, кількість та вартість товару за податковими накладними відповідає відповідним показникам, визначеним сторонами у видаткових накладних та рахунках - фактурах.

Окрім того, зазначені податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, підписані та скріплені печатками ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" та включені до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за перевіряємий період, що сторонами у справі не заперечується.

На підставі вищезазначених податкових накладних позивачем було включено до складу податкового кредиту в квітні 2012 року суму 1429 грн. ПДВ; в липні 2012 року суму 1397 грн. ПДВ; в серпні 2012 року суму 3364 грн. ПДВ; в жовтні 2012 року суму 226 грн. ПДВ; в січні 2013 року суму 1248 грн. ПДВ; в липні 2013 року суму 2073 грн. ПДВ; в жовтні 2013 року суму 661 грн. ПДВ; в грудні 2013 року суму 1079 грн. ПДВ.

Надані позивачем копії платіжних доручень з відміткою банківської установи (т.1 а.с. 207-215), засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем та набуття його контрагентами права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів позивачу, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Окрім тоо, з матеріалів справи встановлено, що автозапчастини придбавались позивачем у ТОВ "ТіДіСі Схід", ПП "Макс-Авто", ТОВ "INTER CARS UKRAINE", з метою використання у власній господарській діяльності для ремонту автомобілів, які належать позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, актами про заміну (установку) запасних частин автомобіля, лімітно-картками на отримання запасних частин (том 1 а.с. 136-175).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.09.2015, позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (том 1 а.с. 15).

Отже, придбання позивачем запасних частин до автомобілів відповідає меті та змісту господарської діяльності позивача.

Враховуючи вищевикладене, висновок контролюючого органу про неправомірне віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість з вартості отриманих товарів від ТОВ "ТіДіСі Схід", ТОВ "INTER CARS UKRAINE" на суму 11 477 грн є необґрунтованим, а відтак і похідний висновок про завищення від'ємного значення ПДВ на суму 226 грн, за результатами господарських операцій з ТОВ "INTER CARS UKRAINE" не ґрунтується на вимогах податкового законодавства та фактичних обставинах справи.

Отже, доводи апеляційної скарги, які повністю повторюють викладене в акті перевірки та запереченнях на позов, висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.12.2014 р. №/12806, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаному податковому повідомленню-рішенню, виходив з його правомірності, у звязку з чим в цій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Постанова суду першої інстанції і цій частині сторонами не оскаржена.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Кременчуцькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області відстрочено сплату судового збору в розмірі 921 грн. 65 коп. до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2015р. по справі № 816/4282/15 залишити без змін.

Стягнути судовий збір в розмірі 921 (девятсот двадцять одна) грн. 65 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 23.12.2015 р.