Справа № 813/1545/14
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2015 р. м. Київ К/800/42343/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Цуркана М.І. (головуючий),
Єрьоміна А.В., Кравцова О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагентства у Львівській області, треті особи без самостійних вимог: Прокуратура Пустомитівського району Львівської області, Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, що переглядається за касаційною скаргою Головного управління Держземагентства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ГУ Держземагентства у Львівській області (далі - Держземагентство), треті особи без самостійних вимог: Прокуратура Пустомитівського району Львівської області, Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Зазначала, що звернулась до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства. Однак відповідач листом від 30 серпня 2013 року № 01-16/4-5194 відмовив у наданні такого дозволу.

Посилаючись на протиправність дій та рішення відповідача, просила визнати протиправними та скасувати рішення Держземагентства, викладене у листі від 30 серпня 2013 року № 01-16/4-5194 і зобов'язати його видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Держземагентства у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладену у листі від 30 серпня 2013 року № 01-16/4-5194 та зобов'язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання такого дозволу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Держземагентство, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 8 серпня 2013 року звернулася до Держземагентства з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно з КВЦП із землі сільськогосподарського призначення (рілля), яка розташована за адресою: Годовицько-Басівська сільська рада за межами населеного пункту.

Держземагентство листом від 30 серпня 2013 року № 01-16/4-5194 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою посилаючись на те, що на час розгляду клопотання було чинним розпорядження голови Пустомитівської РДА від 2 березня 2010 року № 124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту», яким надано дозвіл громадянам на розробку проектів відведення земельних ділянок (серед яких і земельна ділянка на яку претендує позивач) у власність.

Частково задовольнивши позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку що відмова відповідача, викладена у листі, є протиправною та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає такий висновок передчасним.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 2 березня 2010 року № 124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» (далі - розпорядження № 124) надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення громадянам згідно з додатком для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

Прокурором Пустомитівського району на вказане розпорядження внесений протест від 16 березня 2010 року № 627.

Розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 16 березня 2010 року № 172 «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району від 16 березня 2010 року № 627 на розпорядження № 124» (далі - розпорядження № 172) скасовано розпорядження № 124.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 травня 2010 року визнано недійсним розпорядження № 172.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 жовтня 2010 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 травня 2010 року скасоване, а провадження у справі закрито.

Розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 6 травня 2011 року № 455 «Про внесення змін в додаток до розпорядження № 124» (далі - розпорядження № 455) визнано таким, що втратило чинність розпорядження № 172, а у додаток до розпорядження № 124 внесено зміни та затверджено його в новій редакції.

Отже, з моменту прийняття розпорядження № 455, розпорядження № 124 продовжило діяти у новій редакції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року визнано протиправним та скасовано розпорядження № 455.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року скасовано, а постанову суду першої інстанції залишено в силі.

Викладене свідчать, що з 22 жовтня 2013 року відновилася дія розпорядження № 172.

Отже, на момент звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (8 серпня 2013 року) та на момент відмови у наданні такого дозволу (30 серпня 2013 року), діяло розпорядження № 124 з урахуванням розпорядження № 455.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, законом визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення судів попередніх інстанцій названим вимогам процесуального закону відповідають не в повній мірі.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

З матеріалів справи вбачається, що Держземагентство вказує на знаходження земельної ділянки, на яку претендує позивач, у власності іншої особи.

Враховуючи зазначені вимоги правових норм адміністративного судочинства стосовно принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та належності доказів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам необхідно встановити правовий статус земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої у власність просила надати позивач, та чим він підтверджується.

З огляду на викладене доводи касаційної скарги частково заслуговують на увагу, у зв'язку з чим наявні підстави для її часткового задоволення та скасування рішень судів попередніх інстанцій.

За правилами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді М.І.Цуркан

А.В.Єрьомін

О.В.Кравцов