Справа № 466/4001/15-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Справа № 876/7375/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря Бадівської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова на постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова про зобовязання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

02.06.2015 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова (далі - УПФ) в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо не включення до середньомісячного заробітку сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати під час обчислення пенсії, зобовязати УПФ здійснити перерахунок та виплату з 27 березня 2014 року її пенсії, як державному службовцю з урахуванням до заробітної плати з якої проводиться нарахування пенсії у розмірі 80 відсотків, індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань згідно довідки від 27.05.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що УПФ не враховано при призначенні пенсії усіх складових заробітної плати державного службовця. Незважаючи на її звернення відповідач відмовив їй у проведенні перерахунку призначеної пенсії з врахуванням поданої нею довідки та вказаних у ній виплат, чим порушив її право на отримання належної пенсії, гарантоване Конституцією України.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 24 червня 2015 року у справі №466/4001/15-а заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило УПФ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. У поданій апеляційній скарзі вказує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, а також індексація не належать до інших надбавок які передбачені ст.33 Закону України «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ) та не включаються до структури заробітної плати державного службовця. Більше того, вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строки звернення до адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що усі отримані особою виплати з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески повинні враховуватись в заробіток для обчислення пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи проте є лише частково вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.03.2014 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком у відповідності до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Проте, при обчисленні пенсії позивачу, Пенсійним органом не враховано до заробітку інших виплат (зокрема, індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), які вказані у довідках про складові заробітної плати поданих при призначені пенсії та від 27.05.2015 (а.с.4), та на які було нараховано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Незважаючи на звернення ОСОБА_1 від 28.05.2015, УПФ листом від 29.05.2015 №6501/11-07, відмовило їй у врахуванні зазначених у поданих нею довідках виплат, у звязку із тим, що чинним законодавством не передбачено визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії з урахуванням таких сум матеріальної допомоги та винагороди за сумлінну безперервну працю, а також індексації (а.с.26).

Не погодившись із такою відмовою УПФ, позивач звернулася до суду із цим адміністративним позовом.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст.33 Закону №3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входили до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із зазначеним Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відтак, матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, на які нараховувався збір на обовязкове державне пенсійне страхування та сплачувалися страхові внески повинні бути включені до заробітку державного службовця для обчислення пенсії.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішеннями Верховного Суду України, зокрема, з постановами від 04 березня 2014 року в справах №№21-14а14, 21-3а14, постановою від 06 листопада 2013 року в справі №21-350а13 та постановою від 28 травня 2013 року в справі №21-97а13.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що пенсія є періодичним платежем, виплата якої, за загальним правилом, не обмежена у часі. Отже, вирішуючи питання про зобов'язання нарахувати та виплатити таку, у разі відсутності спору про право особи на отримання пенсії або встановлення такого права в судовому порядку, не можна обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України зобов'язані проводити нарахування та виплату пенсії відповідній особі до втрати нею такого права.

Для належного захисту прав позивача достатнім є визнання протиправними дій Пенсійного органу щодо неврахування відповідних виплат при перерахунку пенсії позивача та зазначення дати з якої такі права повинні бути поновлені, в подальшому відповідач повинен враховувати таке судове рішення та висновки викладені у ньому в силу Закону.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, слід зазначити, що оскільки стосовно не нарахованих пенсій ніякими нормативно-правовими актами, крім КАС України, не визначено строк звернення до суду, то під час вирішення спорів, які виникають із вказаних правовідносин слід застосовувати шестимісячний строк звернення до суду визначений ст.99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Судом першої інстанції не враховано ті обставини, що позивач просила провести їй перерахунок пенсії з дня її призначення, тобто з 27.03.2014, а відтак така пропустила строк звернення до суду, оскільки звернулася з позовом лише 02.06.2015 та не надала доказів того, що нею був пропущений строк для звернення до суду з поважних причин, тому, з огляду на наведене, позовні вимоги за період з 27.03.2014 по 01.12.2014 включно слід залишити без розгляду у відповідності до положень ст.100 КАС України, що однак, в порушення норм процесуального права, не вчинено судом першої інстанції.

Індексація заробітної плати позивача згідно поданих нею довідок про складові заробітної плати від 26.03.2014 №5/8-1274/0/2-14/4-8 та від 27.05.2015 №5/8-3644/0/2-15/4-8 не проводилась та з такої не сплачувались відповідні збір на обовязкове державне пенсійне страхування та страхові внески, а відтак в частині врахування такої до заробітку при визначенні розміру пенсії слід відмовити.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій УПФ щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії позивачу із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат та зобов'язання УПФ перерахувати та виплачувати призначену їй відповідно до ст.37 Закону №3723-XII пенсію із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) з 02.12.2014, з урахуванням виплачених сум.

Встановлені апеляційним судом обставини справи та аналіз наведених норм матеріального та процесуального права є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Львова від 24 червня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова про зобовязання до вчинення дій в частині позовних вимог за період з 27 березня 2014 року по 01 грудня 2014 року включно залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань).

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова перерахувати та виплачувати з 02 грудня 2014 року ОСОБА_1 призначену їй відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» пенсію у розмірі 80 відсотків від її заробітної плати, із врахуванням до заробітку державного службовця для обчислення пенсії інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 22 грудня 2015 року.