Справа № 2-а/1970/2378/11
Суддя: Баб'юк П.М.
Дата ухвалення: 2011-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/2378/11

29 серпня 2011 р.м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бабюка П.М.

при секретарі Михайловській Н.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за адміністративним позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна», (далі - товариство) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені на загальну суму 22954,48 грн. посилаючись на те, що відповідачем в 2010 році не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, який для вказаного товариства становить 10 осіб. В такому випадку відповідач зобовязаний був до 15.04.2011 року самостійно сплатити адміністративно господарські санкції в сумі 22144,40 грн. У звязку з тим, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закону України) і в добровільному порядку не сплатив адміністративно - господарські санкції, йому було нараховано пеню, виходячи з 120 % річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, в сумі 810,08 грн., яка також не сплачена.

В суді представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві. Зазначила, що відповідачем не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а відповідно до частини 1 статті 20 Закону України - підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Представник відповідача проти стягнення адміністративно-господарських санкцій і пені заперечив та вказав, що товариство вжило усіх передбачених чинним законодавством заходів для забезпечення працевлаштування на підприємстві інвалідів: створило 10 робочих місця для інвалідів, щомісячно подавало в центр зайнятості звіти про наявність вакансій. Безпосередньо до товариства інваліди для працевлаштування не звертались. Крім цього, зазначив, що протягом 2010 року Підволочиським районним центром зайнятості видано 9 направлень для працевлаштування інвалідів, проте інваліди відмовились від роботи безпосередньо у центрі зайнятості у звязку з транспортною недоступністю товариства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи вважає, що вказаний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до Положення «Про Фонд соціального захисту інвалідів», затвердженого постановою КМУ від 26.09.2002 р. № 1434 (із змінами та доповненнями), є урядовим органом державного управління і на нього покладено завдання щодо здійснення контролю за виконанням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами і організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, установленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон України), сприяння створенню таких робочих місць та здійснення контролю за сплатою підприємствами адміністративно-господарських санкцій і пені.

Згідно з даними поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік, середньооблікова чисельність його штатних працівників у 2010 році становила 241 особу, тобто, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році становив 10 осіб.

З розрахунку даних вказаного звіту про зайнятість інвалідів середньорічна зарплата на підприємстві становить 22144,40 грн. Таким чином, за 10 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами в 2010 році, Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів нараховано відповідачу 22144,40 грн. адміністративно-господарських санкцій.

Крім цього, за несплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нараховано пеню, виходячи з 120 % річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, за кожен календарний день прострочення в сумі 810,08 грн.

Порядок встановлення нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів передбачено ст. 19 Закону України, відповідно до якої для підприємств та фізичних осіб встановлюється норматив місць в розмірі 4-х відсотків від загальної кількості працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, установи, організації чи до державної служби зайнятості, що передбачено ч.1 ст.18 Закону України.

Відповідно до частини 3 статті 18-1 Закону України державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

У частині 1 статті 20 Закону України встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року N 1251-XII "Про систему оподаткування", а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що обовязок по працевлаштуванню інвалідів покладається як на роботодавців, так і на відповідні державні органи.

При цьому суд враховує те, що обов'язок державних органів щодо працевлаштування інвалідів виникає після виконання підприємствами обов'язку щодо створення робочих місць і надання передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи на виконання вимог законодавства відповідач створив 10 робочих місця для працевлаштування інвалідів, щомісячно направляв до Підволочиського районного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів.

Протягом 2010 року ТОВ «Україна» самостійно працевлаштувало трьох працівників інвалідів. Згідно повідомлення наданого Підволочиським центром зайнятості №03/1157 від 23.08.2011 року, центром зайнятості протягом 2010 року було видано девять направлень на працевлаштування на створені робочі місця для інвалідів в ТОВ «Україна», але інваліди відмовились від роботи безпосередньо в центрі зайнятості в звязку із транспортною недоступністю товариства.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів і надання, передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів, не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У зв'язку з тим, що товариством здійснено передбачених законодавством заходів для забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та недопущення господарського правопорушення у діях відповідача відсутній склад правопорушення, а відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування чи за відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись на нього не може бути покладена.

Таку ж позицію, у постанові від 02.02.2010р. (справа №10/03) по подібній справі, зайняла Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад" за винятковими обставинами по справі за позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ТОВ «Каскад» про стягнення коштів.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» адміністративно-господарських санкцій та пені слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 94, 71, 153, 158-167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У позові Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд у порядок і строк, передбачені ст..186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

В повному обсязі постанова складена 30 серпня 2011 року

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.