Справа № 805/3847/15-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 р. Справа № 805/3847/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) у 2010 році звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя (далі відповідач) про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 17.09.09 р.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2010 року у вказаній справі у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2010 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2010 року у адміністративній справі № 2а-8217/10/0570 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 29.04.2014 року (справа № К-33866/10) касаційну скаргу позивача задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2010 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 07.09.2010 року у справі № 2а-8217/10/0570 скасовано, а матеріали справи направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд зазначає, що внаслідок захоплення 16 вересня 2014 року незаконним озброєним формуванням будівель Донецького окружного адміністративного суду, розташованих за адресою: м. Донецьк, вул. 50-ї Гвардійської дивізії, буд.17, адміністративна справа № 2а-8217/10/0570 була втрачена.

За фактом незаконного проникнення на територію будівлі Донецького окружного адміністративного суду, Велико-Новосілківським РВ ГУ МВС України у Донецькій області відкрито кримінальне провадження за ст. 341 Кримінального кодексу України, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001464.

Враховуючи вказані обставини ОСОБА_1 звернувся до суду з новим позовом.

Позов мотивовано порушенням відповідачем законодавства при здійсненні перевірки дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів та ліцензій, за насідками якої складений акт від 10.09.2009 р., на підставі якого прийнято спірне рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 17.09.2009р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що: представники відповідача проводили перевірку після закінчення робочого часу за відсутністю позивача; перевіряючі самостійно поклали до каси грошові кошти у розмірі 5 552,75 грн., які були перевязані та лежали на столі; перевіряючі не надали позивачу на початку перевірки передбачені законодавством документи для допуску до перевірки; проведення позапланової перевірки позивача порушує Постанову Кабінету Міністрів України від 21.05.2009р. №502.

Позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 5 552,75 грн. не були виручкою магазина, а були його особистими коштами та підлягали передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Через канцелярію суду від сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи викладене, суд, на підставі ч.4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає за можливе вирішити дану справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач надав заперечення на позовну заяву, відповідно до яких зазначив про те, що магазин, у якому проводилась перевірка о 19:00 був відчинений та здійснював торгівлю; при проведенні перевірки перевіряючі діяли відповідно до вимог законодавства, а кошти у розмірі 5 552,75 грн. не вважаються такими, що призначались для розрахунків з контрагентами, у звязку із відсутністю умов передбачених п. 9.7 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. № 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 р. за № 106/5297.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.12.2015 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення з позовом до адміністративного суду.

Судом встановлено, що 10.09.09 р. Жовтневою МДПІ м. Маріуполя було проведено перевірку господарської одиниці крамниці, за адресою: м. Маріуполь, вул. Грибоєдова, 30, яка належала позивачу, за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів та ліцензій, за результатами якої складений відповідний акт від 10.09.09 р. на бланку 000437 (далі акт перевірки).

Акт перевірки підписаний позивачем та ОСОБА_4.

Суд звертає увагу на те, що жодних зауважень вказаних осіб акт перевірки не містить.

Відповідно висновків вказаного акту встановлені наступні порушення вимог законодавства України:

- п. 1 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (далі - Закон № 265/95) - проведення розрахункової операції при реалізації двох пляшок пива Черніговське по 2 літри, за ціною 13,50 грн. кожна, на загальну суму 27,00 грн. без використання розрахункової квитанції;

- п. 2 ст. 3 зазначеного Закону - невидача особі, яка отримує товар документу встановленої форми;

- п. 5 ст. 3 зазначеного Закону - проведення розрахунків без використання розрахункової книжки та порушення встановленого порядку її ведення, а саме: у розрахунковій книжці №/99 відсутня дата початку її використання;

- п. 13 ст. 3 зазначеного Закону незабезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів за розрахунковими квитанціями. Невідповідність складає 5 552,75 грн.

На підставі зазначеного акту, та п.1 та 3 ст. 17 та ст. 22 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Жовтневою МДПІ м. Маріуполя було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 17.09.2009р. №, відповідно якого до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальній сумі 28 443,75 гривень, у тому числі:

- 340,00 грн. - за проведення розрахунків без використання розрахункової книжки (п.3 ст.17).

- 340,00 грн. - за порушення встановленого порядку ведення розрахункової книжки (п.3 ст. 17).

За наслідками адміністративного оскарження рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 17.09.09 р. № залишено без змін, а скарга позивача від 15.10.09р. - без задоволення, про що зазначено у рішенні про результати розгляду первинної скарги від 26.11.09р. № 23119/10/25-013-4.

Суд застосовує норми, що регулювали спірні правовідносини, у редакції, що була чинною станом на момент виникнення таких правовідносин (10.09.09 р. та 17.09.09 р.).

Щодо посилання позивача на встановлення обмеження щодо проведення позапланових перевірок суб'єктів господарювання до 31.12.10 р. та про порушення відповідачем процедури проведення перевірки суд зазначає про наступне.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2009 р. № 502 Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року встановлено, що тимчасово припиняється проведення планових перевірок суб'єктів господарювання, крім перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику, та планових заходів державного нагляду (контролю) за додержанням санітарного і податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів).

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05 квітня 2007 року N 877-V (далі - Закон № 877-5).

Статтею 2 зазначеного Закону було встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

При цьому зазначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю, контролю за дотриманням бюджетного і податкового законодавства, контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків, за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, використанням державного та комунального майна, банківського і страхового нагляду, інших видів спеціального державного контролю за діяльністю суб'єктів господарювання на ринку фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, під час проведення процедур, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя, державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки.

З наведеного випливає, що у відносинах, які виникають під час здійснення заходів контролю за дотриманням податкового законодавства, контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків, за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, органи державної податкової служби не виступають в якості, уповноважених здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів України Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року в якості підстави вважати проведену відповідачем перевірку неправомірною є необґрунтованим, оскільки дія зазначеної Постанови не розповсюджується на відносини, які виникають під час здійснення заходів контролю за дотриманням податкового законодавства, контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків, за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Відповідно до пункту 4 статті 10 Законом України Про державну податкову службу в Україні, що був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин, на державні податкові інспекції в районах у містах серед інших функцій покладено здійснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону. Зазначені функції співпадають з правами органів державної податкової служби, які визначені пунктом 2 статті 11 розділу 3 зазначеного Закону.

Згідно з пунктом 2 статті 11 цього Закону органи державної податкової служби у випадках, у межах компетенції та порядку, встановленого Законами України, мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.

Серед прав, наданих податковим органом, передбачено здійснення планових та позапланових виїзних перевірок. Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових та позапланових виїзних перевірок, визначались статтею 11-1 Закону України Про державну податкову службу в Україні.

Статтею 15 Закону № 265/95 передбачено, що органам державної податкової служби надано право здійснювати контроль за додержанням субєктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

З аналізу зазначених норм видно, що органи державної податкової служби, у тому числі державні податкові інспекції в районах у містах, є уповноваженими державними органами для здійснення функцій контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів, порядку розрахунків із споживачами з використанням електронних контрольно-касових апаратів, компютерних систем.

Стаття 11-2 Закону України Про державну податкову службу в Україні визначає умови допуску посадових осіб органів державної податкової служби до проведення планових та позапланових виїзних перевірок. Згідно зазначених норм посадові особи органів державної податкової служби вправі приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання платнику податків під розписку:

1) направлення на перевірку, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби;

2) копії наказу керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її початку та дата закінчення.

Невиконання зазначених умов є підставою для не допуску перевіряючих до перевірки.

Уповноважені на підставі направлень № 1353 від 09.09.2009р., № 1354 від 09.09.2009р. та наказу від 09.09.2009р. № 1812 особи Жовтневої МДПІ м. Маріуполя були допущені до перевірки представником ОСОБА_4, що знаходилась у магазині у момент перевірки та реалізувала перевіряючи дві пляшки пива Черніговське по 2 літри, за ціною 13,50 грн. кожна, на загальну суму 27,00 грн.

Таким чином, факт окремих порушень процедури проведення перевірки контролюючим органом є підставою недопуску до перевірки, проте, у даному випадку, допуск ОСОБА_4 перевіряючим до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні податкової перевірки.

Пунктом 4 статті 10 Закону України Про Державну податкову службу в Україні, було встановлено, що Державні податкові інспекції здійснюють у межах своїх повноважень контроль за законністю валютних операцій, додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку, за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію субєктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, що видають ці документи, за наявністю торгових патентів.

На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач мав правові підстави для встановлення фактичних обставин викладених в Акту перевірки від 10.09.09р. за дотриманням позивачем порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Пунктом 13 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня.

Згідно пп.2.2.13 акту перевірки від 10.09.09 р. встановлено, що сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків становить 6 602,75 грн., сума готівкових коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій (у загальній сумі за розрахунковими квитанціями) становить 1 050,00 грн., таким чином невідповідність сум готівкових коштів становить 5 552,75 грн.

Згідно пояснень позивача грошові кошти у розмірі 5 552,75 грн. призначались для оплати контрагентам за договорами та зберігались окремо поза касою і не були готівковими коштами,що отримані від реалізації продукції за поточний день.

На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 надав копії наступних документів:

- письмові пояснення ОСОБА_3, згідно яких останній підтверджує, що 10.10.09 р. наприкінці робочого дні повинен був забрати у позивача грошові кошти у розмірі 4 032,75 грн. в якості передоплати за вантажні перевезення, але не встиг забрати, та договір на експедиційні послуги від 01.09.09р. № 12, укладений між позивачем (в якості замовника) та ОСОБА_3 (в якості перевізника), згідно якого платежі за виконання перевезень проводяться по 100 % передоплаті.

Суд звертає увагу, що згідно вказаного договору позивач повинен надавати перевізнику відповідні заявки на перевезення,яких позивачем до матеріалів справи не надано.

Крім цього позивачем надано суду письмові пояснення ОСОБА_2, згідно яких останній 10.09.09р. у 19.30 прибув до магазину позивача та отримав грошові кошти у розмірі 1 520,00 грн. за накладною № 25 від 03.10.2009р., та накладну № 25 від 03.09.2009р., згідно якої ОСОБА_2 відпустив позивачу товар на загальну суму 1 520,00 грн.

Суд звертає увагу, що підпис ОСОБА_1 про одержання зазначеного товару на накладній № 25 від 03.09.09р. відсутній, в той час як ОСОБА_2 у письмових поясненнях зазначив про одержання коштів у розмірі 1 520,00 грн.

Також, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 посилається на накладну від 03.10.09р., у той час як надана позиачем накладна виписана 03.09.09р.

Суд вважає, що зазначені докази не спростовують висновків акту перевірки від щодо незабезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів за розрахунковими квитанціями на суму 5 552,75 грн. на підставі наведеного.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не була уповноваженою особою судом не приймається, оскільки з урахуванням положень ч. 4 ст. 24 Кодексу Законів про працю України порушення порядку здійснення розрахункових операцій є підставою для притягнення до відповідальності незалежно від того, якою конкретно особою здійснювалась роздрібна торгівля.

Згідно пояснень ОСОБА_4 до акту перевірки , остання власноруч перерахувала кошти у розмірі 6 602,75, що знаходились у касі магазину позивача. ОСОБА_4 зазначила, що різниця в касі виникла в наслідок того, що позивач залишив їй грошові коти для розрахунків за залишений товар.

Зазначені пояснення власноруч написані та підписані ОСОБА_4.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що перевіряючи Жовтневої МДПІ м. Маріуполя поклали грошові кошти у розмірі 5 552,75 грн. до каси магазину, позивачем не надані, а письмові пояснення ОСОБА_5 до акту перевірки від 10.09.2009р. спростовують зазначені твердження.

Відповідно визначення наданого у п. 1.2 Постанови Національного банку, від 15.12.04 р., №637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", каса - приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівкових коштів, інших цінностей, касових документів.

У статті 2 Закону України від 06.07.95 р., №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлено, що місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

При проведенні перевірки, відповідачем встановлено, що сума готівкових коштів, на які встановлено невідповідність, знаходилась у касі підприємства позивача, як вказувалось вище, спірний акт перевірки підписані позивачем та співробітником позивача без зауважень.

Доказів щодо спростування обставин про наявність неоприбуткованих готівкових коштів у касі підприємства позивача на суму 5 552,75 грн., останнім суду не надано.

Таким чином посилання ФОП ОСОБА_1 на те, що грошові кошти у розмірі 5 552,75 грн., не знаходились у касі його підприємства, судом визнано необґрунтованими.

Відповідно до п. 9.7 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. № 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2001 р. за № 106/5297, встановлено, що сума готівки, що зберігається на місці проведення розрахунків до початку робочого дня, уноситься СГ протягом робочого дня або перебуває на місці проведення розрахунків на момент виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії, записується у корінець розрахункової квитанції з поміткою "Службове внесення". Сума готівки, що вилучається СГ протягом робочого дня з місця проведення розрахунків, записується у корінець розрахункової квитанції з поміткою "Службова видача".

У наданих позивачем копії Книги обліку доходів і витрат № 520/171 ОСОБА_1 та копіях розрахункових квитанцій відсутні відповідні записи.

Сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків була виявлена під час проведення перевірки в розмірі 6 602,75 грн., сума продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня склала 1 050,00 грн.

Отже, під час перевірки було виявлено невідповідність в розмірі 5 552,75, щодо суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків (6 602,75 грн.) сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня (1 050,00 грн.).

Статтею 22 Закону Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлено, що у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність.

Таким чином, суд вважає доводи позивача необґрунтованими, а обставини на які посилається позивач такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи документами.

Отже, спірне рішення Жовтневої міжрайонної МДПІ м. Маріуполя в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 27 763,75 грн. (5 552,75 грн.х5) є правомірним, а позовні вимоги про його скасування в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо штрафу в сумі 340,00 грн. - за порушення встановленого порядку ведення розрахункової книжки.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлено, що субєкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при

продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобовязані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п.1 ст. 3 зазначеного Закону);

- у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу Державним казначейством України (п.5 ст. 3 зазначеного Закону).

Відповідно до п. 6 ст. 9 Закону № 265/95 реєстратори розрахункових операцій (далі - РРО) та розрахункові книжки (далі - РК) не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив), за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику.

Зазначена норма кореспондується з Указом Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", відповідно до абзацу 3 п. 6 якого суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи - платники єдиного податку мають право не застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами, а відповідно до абзацу 8 п. 4 вищезазначеного Указу Президента форма книги обліку доходів та витрат, і порядок її ведення суб'єктами малого підприємництва, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються Державною податковою адміністрацією України.

Отже, фізичні особи - підприємці, які сплачують єдиний податок, мають право згідно з Законом № 265/95-ВР не застосовувати РРО та РК, за умови ведення книг обліку доходів і витрат.

Водночас, відповідно до ст. 10 Закону № 265/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної, фінансової політики. Розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених статтею 9 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 № 1336 "Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" був затверджений Перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, пунктом 1 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) значиться роздрібна торгівля продовольчими товарами та пивом у пляшках і бляшанках за умови відсутності продажу інших підакцизних товарів, що здійснюється: суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких від такої діяльності здійснюється за фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту відповідно до законодавства з питань обкладення прибутковим податком з громадян; суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку).

Таким чином, фізичні особи - підприємці, які сплачують єдиний податок, під час продажу продовольчих товарів та пива у пляшках та/або бляшанках за умови відсутності продажу інших підакцизних товарів, мають право проводити розрахункові операції без застосування РРО, але з використанням РК та КОРО.

Як встановлено судом позивач у своїй діяльності використовував РК № /99, у якій під час перевірки було встановлено відсутність дати початку її використання (дана обставина позивачем визнається), внаслідок чого було зроблено висновок про допущення позивачем п. 5 ст. 3 Закону № 265/95-ВР та застосовано відповідальність, передбачена п. 3 ст. 17 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону, у разі невикористання при здійсненні розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, розрахункової книжки чи книги обліку розрахункових операцій, або використання незареєстрованої належним чином розрахункової книжки чи порушення встановленого порядку її використання, або використання незареєстрованих чи непрошнурованих книг обліку розрахункових операцій, або незберігання книг обліку розрахункових операцій чи розрахункових книжок протягом встановленого терміну застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 9.1 Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок № 614 від 01.12.00 р., що був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин, перед початком використання розрахункової книжки на її реєстраційній сторінці необхідно зазначити дату початку використання.

Позивач у судовому засіданні та у позовній заяві не заперечував того факту, що станом на момент проведення перевірки вищевказана розрахункова книжка вже використовувалась але дата початку ведення вказаної розрахункової книжки не була проставлена. Ця дата була проставлена перевіряючим під час проведення перевірки.

Враховуючи викладене, спірне рішення, в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 340,00 грн. за порушення порядку ведення розрахункової книжки є правомірним, а позовні вимоги про скасування спірного рішення в цій частині позовних вимог задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, у випадку відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та послуг", "Про державну податкову службу в Україні", Порядком реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2009 р. № 502 Про тимчасові обмеження щодо здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності на період до 31 грудня 2010 року,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Жовтневої обєднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 17.09.09 р. - відмовити повністю.

Постанову прийнято та підписано у нарадчій кімнаті 01 грудня 2015 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.