Справа № 22-а-21396/11
Суддя: Турік В.П.
Дата ухвалення: 2011-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 10.3.2 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

05 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, голови виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради ОСОБА_3, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання неправомірними дій посадових осіб і зобовязання виконати перерахунок розміру недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 1996-2009 роки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради (надалі - УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради), голови виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради ОСОБА_3, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання неправомірними дій посадових осіб і зобовязання виконати перерахунок розміру недоплаченої суми щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 1996-2009 роки, посилаючись на те, що відповідачі, в порушення ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачують йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, інваліду 3-ї групи з 28 червня 1996 року по 13 липня 1997 року, інваліду 2-ї групи з 13 липня 1997 року щорічну допомогу на оздоровлення за 1996-2009 роки не в повному обсязі.

Просив суд визнати дій відповідачів неправомірними та такими, що обмежують його конституційні права, поновити його право щодо отримання щорічної допомоги на оздоровлення з 1996 року й довічно, визнати що відповідачі порушили діюче законодавство, стягнути з УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради на його користь недоотриману щорічну одноразову допомогу на оздоровлення.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2010 року задоволено частково позов ОСОБА_2

Визнано неправомірними дії посадових осіб УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради стосовно відмови ОСОБА_2 у перерахунку сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязано УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради нарахувати і виплатити ОСОБА_2 інваліду 2-ї групи недоплачену суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2009 рік з урахуванням сум, що ним отримані у відповідності з вимогами, встановленими, ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про зміну постанови суду в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та прийняття нової постанови про задоволення заявлених ним вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано, що він має право на отримання допомоги на оздоровлення, починаючи з 1996 року в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», при цьому відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що про порушення свого права він дізнався саме з 1996 року, у звязку з чим пропустив строк звернення до суду з позовом. Крім того, вважає, що суд безпідставно не дав оцінку діям інших відповідачів по справі.

В апеляційній скарзі відповідач УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що належним відповідачем у справі є Міністерство праці та соціальної політики України, яке й є головним розпорядником коштів державного бюджету, за місцем знаходження якого й повинен розглядатися спір. Крім того, відповідач вважає, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення в сумі 120 грн. за 2009р. виплачено позивачу правомірно у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року, якою й визначено порядок застосування ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Перевіривши за наявними у справі матеріалами законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, що постраждала внаслідок ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії й є інвалідом 2-ї групи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання неправомірними дій відповідача УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради стосовно відмови в перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік та зобовязуючи УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради здійснити перерахунок допомоги на оздоровлення за 2009 рік, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 99, 100 КАС України та виходив з доведеності позову в цій частині.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту тільки стосовно отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст.ст. 99, 100 КАС України, в редакції, діючій на момент звернення позивача до суду та розгляду справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до суду з позовом 18 листопада 2009 року (а.с. 1) з пропуском річного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України й поновити його не просив, в той час як відповідач УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради наполягав на застосуванні наслідків пропуску такого строку (а.с. 21-22).

Доводи ж апеляційної скарги позивача правильності висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дія якої відновлена Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам 2-ї групи у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. При цьому, ч.3 ст. 48 Закону встановлює, що розмір мінімальної зарплати визначається на момент її виплати.

Ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» надано право Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Оскільки Кабінетом Міністрів України у 2009 році на виконання ст. 71 цього Закону рішення не приймались, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав від відповідача допомогу на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 120 грн. у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року (а.с. 11).

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги на оздоровлення в 2009р. складає 605 грн.

Отже, встановивши, що позивач отримав допомогу на оздоровлення за 2009 в сумі 120 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», норма якої підлягала застосуванню до спірних правовідносин, суд першої інстанції вірно визнав неправомірними дії відповідача при виплаті вказаної допомоги за 2009 рік.

У звязку з чим, доводи відповідача УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради в апеляційній скарзі щодо правомірності його дій стосовно нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії 2-ї групи інвалідності в розмірі 120 грн., який визначений п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 562 від 12.07.2005 року є необґрунтованими, оскільки вказаний нормативний акт суперечить положенням ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має пріоритет у застосуванні до врегулювання спірних правовідносин.

Безпідставними вважає колегія суддів й доводи УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради стосовно того, що останнє є неналежним відповідачем у справі, оскільки п.4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005р. визначено, що виплата таких компенсацій та допомоги провадиться управліннями праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадян та центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яким в даному випадку є УПСЗН виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, на обліку в якого перебуває позивач.

Необґрунтованими є й доводи апеляційної скарги позивача стосовно ненадання судом першої інстанції оцінки діям інших відповідачів по справі, оскільки така оцінка надана їх діям в судовому рішенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду залишенню без змін відповідно до ст. 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: