Справа № 802/74/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/21766/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ (далі - УМВС) України у Вінницькій області, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидання наказу про допуск ОСОБА_4 з 05 грудня 2005 року до роботи з державною таємницею та встановлення йому з 05 грудня 2005 року щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15 % посадового окладу; зобов'язати УМВС України у Вінницькій області внести до грошового атестата ОСОБА_4 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 05 грудня 2005 року по травень 2007 року в розмірі 15 % його посадового окладу, провести розрахунок грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з урахуванням даної надбавки та видати позивачу довідку про додаткові види грошового забезпечення за 2005-2007 роки із урахуванням 15 % надбавки від його посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у період з 05 грудня 2005 року по травень 2007 року; стягнути з УМВС України у Вінницькій області на користь ОСОБА_4 суму невиплаченої надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період з 05 грудня 2005 року по травень 2007 року у розмірі 628,58 грн. з урахуванням індексу інфляції та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання УМВС України у Вінницькій області внести до грошового атестата ОСОБА_4 щомісячну надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період з 05 грудня 2005 року по травень 2007 року у розмірі 15 % посадового окладу позивача та провести розрахунок грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні ОСОБА_4 з урахуванням даної надбавки закрито.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з листопада 1992 року до червня 2007 року перебував на службі в органах внутрішніх справ України.

Наказом УМВС України у Вінницькій області №132о/с від 05 грудня 2005 року ОСОБА_4 призначено на посаду оперуповноваженого відділення боротьби зі злочинністю в кредитно-фінансовій та банківській системах, сфері зовнішньоекономічної діяльності відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС України у Вінницькій області. Дана посада передбачає роботу із секретною інформацією.

З 05 грудня 2005 року і до дня звільнення зі служби надбавка за роботу в умовах режимних обмежень позивачу не встановлювалась і не виплачувалась, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з його безпідставності, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 липня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач за останні 24 місяці перед звільненням не отримував надбавки за роботу з таємними документами, а наявність лише допуску та доступу до роботи з інформацією, що має ступіть «цілком таємно» і «таємно» за формою №2 не є підставою для включення до грошового забезпечення даної надбавки до посадового окладу, обов'язковою підставою виплати якої є, також, постійна робота з інформацією, що має обмежений доступ.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

У відповідності до вимог статті 30 Закону України «Про державну таємницю» у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання відповідної компенсації визначений у Положенні про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв'язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року (далі - Положення).

Згідно пункту 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до довідки Головного управління МВС України у Вінницькій області №3/4367 від 12 жовтня 2010 року позивач з 2000 року працював в управлінні Державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС України у Вінницькій області та в його провадженні знаходились оперативні обліки і таємна документація.

Згідно відповіді УМВС України у Вінницькій області №1/К-193 від 20 вересня 2007 року посада оперуповноваженого відділення боротьби з економічною злочинністю в кредитно-фінансовій та банківській системах, сфері зовнішньоекономічної діяльності відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю УМВС України у Вінницькій області, на яку позивач призначений згідно наказу №132/ос від 05 грудня 2005 року, передбачає роботу із секретною інформацією та наявність згідно з номенклатурою посад форми допуску №2 з відсотковою надбавкою у розмірі 15 %.

Водночас, пунктами 5, 6 Положення передбачено, що такими, які постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов'язками займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці. Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що розмір надбавки визначається керівником установи, де працює особа, якій надано доступ до державної таємниці та яка постійно займається роботою в умовах режимних обмежень. Проте наявність лише допуску до роботи в відомостями, що становлять державну таємницю, не дає права на отримання зазначеної компенсації, обов'язковою підставою виплати якої є, саме робота з інформацією, що має обмежений доступ. При цьому, встановлення надбавки є правом керівника органу внутрішніх справ.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 липня 2010 року у цивільній справі №2-2582/10, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_4 про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області включити до його грошового забезпечення 15% надбавку до посадового окладу за роботу з секретною інформацією та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати його пенсію з дня її призначення з урахуванням 15% надбавки до посадового окладу за роботу з секретною інформацією відмовлено. Судове рішення мотивовано тим, що позивач протягом останніх 24 місяців перед звільненням надбавку за роботу з таємними документами не отримував і доказів на підтвердження роботи з інформацією, що має обмежений доступ, не надав.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно наявної в матеріалах справи копії грошового атестата №60 від 30 липня 2007 року, правильність відомостей в якому посвідчено особистим підписом позивача, на момент звільнення надбавку за роботу з таємною документацією позивач не отримував.

Таким чином, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що позивач за останні 24 місяці перед звільненням не отримував надбавку за роботу з таємними документами, а наявність лише допуску та доступу до роботи з інформацією, що має ступіть «цілком таємно» і «таємно» за формою №2 не є підставою для включення до грошового забезпечення даної надбавки до посадового окладу, обов'язковою підставою виплати якої є постійна робота з інформацією, що має обмежений доступ, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі, не ґрунтуються на законі, спростовуються матеріалами справи, були перевірені судами попередніх інстанції і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало