Справа № 803/2370/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. № 876/915/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луцьккондитер» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі за адміністративним позовом Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луцьккондитер» про стягнення податкового боргу,

встановив:

21.11.2014 позивач Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Волинській області звернулася з позовом до відповідача ТОВ «ТД «Луцьккондитер» у якому, з урахування заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути за рахунок готівкових коштів, що належать відповідачу податковий борг в сумі 87456,20 грн.

В обґрунтування остаточних позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, як платник податків і зборів, в порушення вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, підпункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (ПК України) не виконує свого обовязку щодо своєчасності та повноти сплати податків та зборів в порядку і строки, визначені цим Кодексом, в звязку з чим у нього виник податковий борг в загальній сумі 87456,20 грн, з них: 85832,92 грн з податку на доходи фізичних осіб, 1623,28 грн штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2014 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що відповідно до вимог статті 95 ПК України контролюючий орган зобовязаний був звернутись до суду із позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Оскільки пунктом 2 Порядку стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1244 «Деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України», визначено, що вилучення готівки у платника податків у рахунок погашення його податкового боргу здійснюється працівниками органу державної податкової служби з урахуванням вимог пунктів 95.2 - 95.4 статті 95 Податкового кодексу України, а позивач не здійснював заходів щодо стягнення податкового боргу з рахунків платника податків у банках, що обслуговують такого платника податків і за рахунок майна платника податків, тому звернення із цим адміністративним позовом про стягнення податкового боргу за рахунок готівки, що належить відповідачу, є безпідставним. Крім того, вказує, що податковим органом не надано доказів про наявність у відповідача готівки, що йому належить, за рахунок якої можливо буде виконати рішення суду.

Враховуючи те, що усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, у відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки на момент судового розгляду цієї справи відповідач не надав суду підтвердження сплати податкового боргу в сумі 87456,20 грн, а відтак вказана сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку, зокрема, і за рахунок готівки, що належить платнику податків.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України (далі ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків (п. 56.11 ст. 56 ПК України).

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та це сторонами не заперечується, за ТОВ «ТД «Луцьккондитер» станом на 10 листопада 2014 року рахується податковий борг в сумі 87456,20 грн, з них: 85832,92 грн з податку на доходи фізичних осіб, 1623,28 грн штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (а.с. 6-9, 10, 68-71).

Податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 85663,56 грн у відповідача виник на підставі неповної сплати ним самостійного визначеного грошового зобовязання по податковій декларації № НОМЕР_1 від 17 березня 2011 року (а.с. 14-15). Крім того, контролюючим органом нараховано 169,36 грн пені.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року в адміністративній справі № 2а/0370/3292/11 за позовом Луцької ОДПІ до ТОВ «ТД «Луцьккондитер» про стягнення податкового боргу (який виник на підставі податкової декларації № НОМЕР_1 від 17 березня 2011 року) стягнуто з рахунків ТОВ «ТД «Луцьккондитер» в обслуговуючих банках у дохід державного бюджету України податковий борг у сумі 87822,18 грн. Рішення набрало законної сили 03 листопада 2013 року (а.с. 12-13).

Як встановлено частиною першою статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини щодо наявності податкового боргу у ТОВ «ТД «Луцьккондитер» з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 85832,92 грн доказуванню не підлягають.

31 травня 2013 року між Луцькою ОДПІ і ТОВ «ТД «Луцьккондитер» було укладено договір про розстрочення податкового боргу № 92, відповідно до умов якого орган державної податкової служби надав платнику податків розстрочення сплати податкового боргу по штрафних санкціях за порушення податкового законодавства про патентування на загальну суму 20061 грн під проценти, строком з 31 травня 2013 року по 14 серпня 2013 року (а.с. 17-18).

Станом на 10 листопада 2014 року відповідачем умови укладеного договору виконано не в повному обсязі, несплачено 1388,33 грн. Крім того, контролюючим органом нараховано 234,95 грн пені.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Визначені суми грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб і штрафних санкціях за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в загальному розмірі 87456,20 грн, вважаються узгодженими.

Отже, несплачені узгоджені суми грошового зобовязання відповідача набули статусу податкового боргу, що відповідачем не заперечується.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобовязання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України). Позивач вживав заходи з метою погашення податкового боргу: відповідачу надіслано податкову вимогу від 08 квітня 2011 року № 8660/10/24-1 (а.с. 20). Вказані заходи не спричинили повного погашення платником податків податкового боргу, загальна сума якого станом на день розгляду справи становить 87 456 грн. 20 коп.

Орган стягнення, відповідно до пунктів 87.11 статті 87 ПК України, звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Згідно із пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно пункту 95.4. статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідач доказів про сплату податкового боргу до бюджету суду не подав.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу в сумі 87456,20 грн за рахунок готівки, що належить відповідачу, є правомірними та підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання щодо безпідставного звернення з позовом про стягнення податкового боргу за рахунок готівки, що належить відповідачу у звязку із недотриманням порядку, встановленого пунктами 95.2 - 95.4 статті 95 ПУ України, з огляду на таке.

Податковим кодексом України передбачено можливість стягнення податкового боргу з рахунків боржника, з готівки, належної платнику податків, а також реалізація майна платника у разі неможливості погашення боргу за рахунок грошових коштів (ст. 95 Податкового кодексу України).

Відповідно до пунктів 95.2, 95.3, 95.4 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Наведені норми не містять заборони звернення контролюючого органу з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу за рахунок готівки, що належить платнику податків у випадку, якщо не було заявлено в судовому порядку вимоги про стягнення податкового боргу з рахунків в обслуговуючих банках, надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі

Порядок стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1244 «Деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України», визначає механізм стягнення готівки, яка належить платникові податків, у рахунок погашення його податкового боргу, а не право контролюючого органу на звернення до суду із відповідним позовом і порядок такого звернення.

Оскільки відповідач не надав суду доказів про відсутність у нього податкового боргу в сумі 87456,20 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог шляхом прийняття постанови про стягнення цього податкового боргу з ТОВ «ТД «Луцьккондитер» за рахунок готівки, що належить відповідачу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Луцьккондитер» залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2014 року у справі № 803/2370/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_2

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 21.12.2015.