Справа № 340/410/15-а,2-а/340/44/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. № 876/8823/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області на постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області про визнання протиправною відмови та зобовязання до вчинення дій,

встановив:

06.07.2015 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до УПФ України у Верховинському районі Івано-Франківської області в якому просив: визнати неправомірною відмову щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня подання заяви, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років роботу на посаді санітарного інструктора третьої роти 60 ВСО за період з 07.08.1989 по 13.05.1991.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що маючи більше 25 років стажу в закладах охорони здоровя, 26.03.2015 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, відповідач листом від 02.07.2015 № 2098/03 відмовив у призначенні пенсії, оскільки не зарахував період військової служби в лавах Радянської армії з 23.06.1989 по 13.05.1991. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вважає, що період проходження ним військової служби на посаді санінструктора має зараховуватись до стажу роботи, що дає право на цей вид пенсійного забезпечення.

Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.08.2015 позов задоволено повністю.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Усі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.03.2015 ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 02.07.2015 № 2098/03 УПФ України у Верховинському районі Івано-Франківської області відмовило у призначенні пенсії, оскільки його стаж для призначення цієї пенсії становить 23 роки 2 місяці 22 дні. При цьому, до стажу позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, не враховано період проходження військової служби в лавах Радянської армії з 23.06.1989 по 13.05.1991 на посаді санінструктора.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити, оскільки згідно положень ст. 2 Закону України «Про загальновійськовий обов'язок і військову службу», ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 8 вказаного Закону визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, з аналізу наведених вище правових положень можна дійти висновку, що період проходження громадянами військової служби зараховується до їх спеціального стажу, якщо особа на момент призову на строкову військову службу працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою КМ України від 04.11.1993 № 909, згідно якого лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) мають право на пенсію за вислугою років.

Пунктом 3 Примітки до цього Порядку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Посада фельдшера була передбачена і Переліком закладів, організацій і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397.

Законом СРСР від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов'язок» і Положенням про пільги для військовослужбовців, військовозобов'язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, було передбачено зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю (пункт 76 Положення).

Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача (а.с. 17.-18), з 05.04.1989 він був прийнятий на посаду фельдшера у Валдайському районі Російської Федерації, звідки звільнений 11.04.1989 у звязку з призовом до лав Радянської армії, що свідчить про те, що він на момент призову до армії працював за професією, що дає право на пенсію згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Факт проходження військової служби з 07.08.1989 по 27.03.1991 підтверджується наявною у матеріалах справи копією військового квитка (а.с. 38), який був наданий під час призначення пенсії, що відповідачем не заперечується.

Крім цього, на запит відповідача Адміністрація Чунського району Іркутської області (РФ) надала архівну довідку від 04.06.2015 № С-294, якою підтверджено факт проходження позивачем військової служби на посаді санітарного інструктора 3 роти, а також надано копію наказу від 07.08.1989 № 237 (а.с. 34-35).

Після звільнення позивача з рядів Радянської армії, з 10.12.1991 позивач працює на посаді завідуючого фельдшерсько-акушерського пункту с. Синиці Верховинського району Івано-Франківської області.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не враховано до спеціального стажу період проходження позивачем строкової військової служби.

З відповіді від 02.07.2015 № 2098/03 суд апеляційної інстанції вбачає, що спеціальний стаж позивача, без урахування періоду строкової військової служби, становить 23 роки 2 місяці 22 дні, а тому з урахуванням цієї служби, спеціальний стаж позивача становить більше 25 років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у позивача були усі передбачені законом підстави для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому обґрунтовано позов задовольнив.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Верховинському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 4 серпня 2015 року у справі № 340/410/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_3

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 21.12.2015.