Справа № 495/2634/15-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/2634/15-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 16767 від 02.03.2015 року)

від відповідачів: не з'явився

від третьої особи: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 10.06.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 495/2634/15-а

за позовом ОСОБА_3

до:

- Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області

- Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест»

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання містобудівного обґрунтування не чинним

В С Т А Н О В И В :

20.04.2015 року ОСОБА_3 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач-1) та Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач-2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» (далі по тексту третя особа) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання містобудівного обґрунтування не чинним (а.с.1-3).

Так, позивач просить суд:

- поновити процесуальний строк для звернення до суду із позовом;

- визнати незаконним та скасувати рішення ВК Затоківської СР від 04.06.2008 року № 219 «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока»;

- визнати не чинним містобудівне обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока, розроблене приватним підприємцем ОСОБА_4 (держліцензія серії АБ № 120764), на підставі рішення Затоківської СР № 746 від 25.12.2007 року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.04.2015 року відкрито провадження у справі № 495/2634/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Затоківської СР та ВК Затоківської СР за участю третьої особи ТОВ «Укрбудінвест» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання містобудівного обґрунтування не чинним. Справу призначено до розгляду (а.с.20).

Представником відповідача Затоківської СР, подано до суду пояснення по суті позовних вимог, згідно з якими по-перше, під час прийняття оскаржуваного рішення не було проведено громадське обговорення, по-друге, затвердження рішення відбулося неправомочним органом виконавчим комітетом, в той час, коли таким органом могла бути лише селищна рада, по-третє, містобудівне обґрунтування ТОВ «Укрбудінвест» втратило свою чинність, а його розробник втратив будь-яке відношення до земельного масиву, так як така земля не відводилася в окрему земельну ділянку та не надавалася ТОВ «Укрбудінвест» у власність або користування, залишаючись вільною землею в розпорядженні територіальної громади (а.с.45-47).

Представником третьої особи ТОВ «Укрбудінвест», подано до суду пояснення, згідно з якими він просить суд в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Так, по-перше, з положень Закону України «Про планування і забудову територій» вбачається, що до вихідних даних включається: містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки; технічні умови щодо інженерного забезпечення об ?єкта містобудування; завдання на проектування. Відтак, ототожнення містобудівного обґрунтування та містобудівних умов є невірним та спростовується вказаними положеннями закону. По-друге, пропозиції ТОВ «Укрбудінвест» та листування із відповідачем підтверджуються той факт, що ТОВ «Укрбудінвест» було суб ?єктом надання громадських пропозицій. По-третє, рішення Затоківської СР № 746 від 25.12.2007 року та її виконкому № 219 від 04.06.2008 року повністю реалізовані і належним чином виконані сторонами, а ТОВ «Укрбудінвест», в свою чергу, як учасник містобудівної діяльності, фактично набуло певні права та обов ?язки, в т.ч. право на реалізацію і використання затвердженого відповідачем та погодженого Управлінням містобудування та архітектури ВК Білгород-Дністровської МР містобудівного обґрунтування з метою здійснення в подальшому на спірній земельній ділянці, яка відноситься до пляжної зони, будівництва пляжно-розважального комплексу. Крім того, оскаржуване рішення на момент його прийняття не суперечило актам цивільного законодавства, не порушувало ні чиї цивільні права або законні інтереси та до того ж давно і у встановлений цим рішенням строк було виконано та реалізовано (а.с.143-146).

Представник позивача в судовому засіданні заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні подані ТОВ «Укрбудінвест» до суду пояснення повністю підтримав та просив в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, але від Затоківського селищного голови надійшла до суду заява, згідно з якою він просить розглядати справу за відсутності представників Затоківської СР та ВК Затоківської СР (а.с.139).

Розглянувши адміністративний позов ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.99 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, після постановлення Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської області ухвали від 03.03.2015 року по справі № 495/8067/14-а, якою ОСОБА_3 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та отримала право ознайомитись з матеріалами зазначеної справи, в тому числі, з копією рішення ВК Затоківської СР за № 819 від 04.06.2008 року, з копією містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока, розроблене приватним підприємцем ОСОБА_4 (держліцензія АВ №120764), на підставі рішення Затоківської СР № 746 від 25.12.2007 року.

А отже, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_3 лише після 03.03.2015 року дізналася про порушення її прав на земельну ділянку.

Згідно із ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Наведені обставини, на думку суду, свідчать про поважність причин пропуску ОСОБА_3строку на звернення до адміністративного суду, у зв'язку з чим такий строк підлягає поновленню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушено або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997 від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55, статей 64, 124 Конституції України, статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожен має право звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобовязаний надати такий захист. Адже для того, щоб був наданий судовий захист, слід встановити, що особа, яка звернулась з позовом, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем саме у публічно-правових відносинах.

З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушено його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність мають бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Затоківської СР та ВК Затоківської СР за участю третьої особи ТОВ «Укрбудінвест» про:

- визнання незаконним та скасування рішення ВК Затоківської СР від 04.06.2008 року № 219 «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока»;

- визнання не чинним містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока, розробленого приватним підприємцем ОСОБА_4 (держліцензія серії АБ № 120764), на підставі рішення Затоківської СР № 746 від 25.12.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, рішенням Затоківської СР за № 2747 від 29.12.2014 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки щодо ОСОБА_3, та присвоєний кадастровий номер земельної ділянки :02:005:0119 (а.с.15), яка розташована на земельному масиві, на якому ТОВ «Укрбудінвест» розробило містобудівне обґрунтування, а отже судове рішення у справі може вплинути на права та обовязки ОСОБА_3, як власника зазначеної земельної ділянки.

Так, Затоківська СР, розглянувши лист ТОВ «Укрбудінвест» з проханням дати згоду на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,4 га у довгострокову оренду терміном на 23 роки, для розміщення пляжно-розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока, прийняла рішення «Про розгляд листа ТОВ «Укрбудінвест» за № 746 від 25.12.2007 року та надало ТОВ «Укрбудінвест» згоду на розробку містобудівного обґрунтування земельної ділянки площею 4,4 га у довгострокову оренду терміном на 23 роки, для розміщення пляжно розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока та в термін до 01.05.2008 року надати містобудівне обґрунтування земельної ділянки для розміщення пляжно-розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока в селищну раду на розгляд (а.с.16).

Рішенням ВК Затоківської СР «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока» за № 219 від 04.06.2008 року було затверджене містобудівне обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока (а.с.17, 50).

Із тексту рішення № 219 від 04.06.2008 року випливає, що містобудівне обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока розроблено приватним підприємцем ОСОБА_4 (держліцензія АБ №120764), узгоджене управлінням містобудування та архітектури виконкому Білгород-Дністровської ради (висновок № 53 від 17.03.2008 року).

Як вбачається з містобудівного обґрунтування (а.с.6-14), воно розроблене приватним підприємцем ОСОБА_4 (держліцензія АБ №120764), на підставі рішення Затоківської селищної ради № 746 від 25.12.2007 року, відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про планування і забудову територій», містобудівне обґрунтування це вид містобудівної документації, в якому відповідно до державних будівельних та інших норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації визначаються містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (обєкта будівництва), обовязкові для врахування при відведенні земельної ділянки та/або проектуванні цього обєкта.

Містобудівне обґрунтування видавалося для будівництва обєкта в населеному пункті, в якому відсутні місцеві правила забудови.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4, 8 ст.23 Закону Укаїни «Про планування та забудову територій» (редакція, яка була чинною на момент видання містобудівних умов), розміщення об'єктів містобудування на території населених пунктів та за їх межами здійснюється відповідними органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки згідно із затвердженою містобудівною документацією, регіональними або місцевими правилами забудови. У разі відсутності місцевих правил забудови або при намірах забудови за межами населених пунктів містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок, у тому числі передбачених для продажу на земельних торгах, встановлюються рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування на підставі містобудівного обґрунтування, яке підлягає громадському обговоренню. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки при проектуванні і здійсненні будівництва об'єкта містобудування.

Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюються з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

За змістом ст.24 Закону України, «Про планування та забудову територій», у разі відсутності місцевих правил забудови або при намірах забудови земельної ділянки за межами населеного пункту відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня реєстрації заяви (клопотання) надає заявнику згоду на розроблення містобудівного обґрунтування розміщення об'єкта. Містобудівне обґрунтування погоджується з відповідними органами містобудування та архітектури, земельних ресурсів, охорони культурної спадщини, природоохоронним та санітарно-епідеміологічним органом. Свої висновки зазначені органи надають протягом місяця з дня подання на їх розгляд містобудівного обґрунтування незалежно один від одного. Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, викладені в містобудівному обґрунтуванні, після його погодження та врахування результатів громадського обговорення в порядку, встановленому цим Законом, затверджуються рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування одночасно із затвердженням містобудівного обґрунтування.

Розділ ІV-1 (ст.30-2 - ст.30-7) Закону України «Про планування та забудову територій» визначає порядок врахування громадських і приватних інтересів при плануванні і забудові територій. Так, стаття 30-2 Закону визначає, що громадському обговоренню підлягають розроблені та погоджені в установленому законодавством порядку проекти містобудівної документації, які пройшли в установленому законодавством порядку державну експертизу, зокрема містобудівного обґрунтування розміщення об'єктів містобудування.

Стаття 30-3 вказаного Закону визначає організацію проведення громадського обговорення проектів містобудівної документації, яка зокрема передбачає обов'язок органу місцевого самоврядування та їх виконавчих органів: забезпечити оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації; оприлюднення розроблених та погоджених в установленому законодавством порядку проектів містобудівної документації: реєстрацію, розгляд та узагальнення пропозицій (зауважень) громадськості, поданих до проектів містобудівної документації; проведення громадських слухань з обговорення проектів містобудівної документації; узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками документації через погоджувальну комісію; оприлюднення результатів громадського обговорення, затвердженої містобудівної документації. Ця ж стаття, передбачає обов'язок органу місцевого самоврядування щодо оприлюднення містобудівної документації шляхом публікації повідомлень про проведення громадського обговорення проектів містобудівної документації та вимог до такого повідомлення.

Стаття 30-4 Закону України «Про планування та забудову територій» визначає вимоги до осіб - учасників громадських слухань, ст.30-5 - порядок проведення громадських слухань, а ст.30-3 порядок урахування результатів громадського обговорення та визначає, що

Відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про планування і забудову територій», рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням з спеціально уповноваженими органами з питань містобудування і архітектури. Проведення експертизи містобудівної і проектної документації здійснюється в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Постанови КМУ від 20.10.2000 року № 1577 «Про затвердження Порядку проведення експертизи містобудівної документації» прийнятої на виконання вимог ст.3 Закону України «Про планування та забудову територій» експертизі підлягають усі види містобудівної документації, зокрема серед інших і містобудівні обґрунтування.

В пункті 1.1 Державних будівельних норм Б.1.1-4-2002 в редакції наказу Держбуду України від 05.09.2005 року № 152 дано визначення містобудівного обґрунтування - це вид будівельної документації, яка розробляється з метою обґрунтування місцезнаходження об'єкта будівництва.

Розділом ІІІ ДБН Б.1.1-4-2002 в редакції наказу Держбуду України від 05.09.2005 року № 152 встановлено, що містобудівне обґрунтування підлягає обов'язковому погодженню з спеціально уповноваженим органом архітектури та будівництва, землевпорядними, екологічними, санітарними органами.

Наведені положення нормативно-правових актів свідчать про те, що рішення ВК Затоківської № 219 від 04.06.2008 року прийнято всупереч Закону України «Про планування і забудову територій», а саме:

- без проведення громадського обговорення проектів містобудівної документації та вимог до такого повідомлення (ст.30);

- без проведення експертизи містобудівного обґрунтування (ст.3).

Крім того, згідно рішення Затоківської селищної ради № 746 від 25.12.2007 року про надання ТОВ «Укрбудінвест» згоди на розробку містобудівного обґрунтування на земельній ділянці площею 4,4 га для розміщення пляжно-розважального комплексу в Лиманському районі смт. Затока та в термін до 01.05.2008 року та надати містобудівне обґрунтування в Затоківську селищну раду на розгляд, що відповідає вимогам п.42 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Між тим, суд вважає, що розгляд та затвердження містобудівного обґрунтування в супереч положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснив не уповноважений орган виконавчий комітет Затоківської селищної ради.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських рад є їх виконавчі комітети, а також відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (ч.1 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва, але станом на час прийняття рішення виконкому № 219 від 04.06.2008 року положення даної статті не містили норми щодо повноважень на затвердження містобудівної документації, як-то містобудівне обґрунтування.

Статтею 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження виконавчого комітету сільської ради. Зокрема, частиною 1 цієї статті встановлено, що виконавчий комітет може розглядати та вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Згідно із ч.2 ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет:

- попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради;

- координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників;

- має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Відповідно до п.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до п.9 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до п.42 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Між тим, ні Конституцією України, ні Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ні жодним іншим чинним нормативно-правовим актом не надано виконавчому комітету сільської ради таких прав та повноважень як затвердження містобудівного обґрунтування.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради за № 219 від 04.06.2008 року прийнято з перевищенням повноважень наданих виконкому ради положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Стаття 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають з результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, суд вважає, що рішення ВК Затоківської СР від 04.06.2008 року №219 «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування для розміщення пліжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт Затока» прийнято всупереч Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з перевищенням повноважень, у спосіб не передбачений чинним законодавством України та суперечить його положенням, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вихідні дані для проектування, експертні висновки до проектно-кошторисної документації на будівництво обєктів, експертні висновки до проектів містобудівної документації, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.27 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв до 12.03.2011 року, основними складовими вихідних даних є містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки; технічні умови щодо інженерного забезпечення обєкта містобудування; завдання на проектування.

Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки надаються в порядку, встановленими статтями 23 і 24 цього Закону.

Положеннями статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій» встановлено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

За змістом цієї статті, містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки видаються органом місцевого самоврядування в разі наявності в населеному пункті місцевих правил забудови. В разі ж відсутності таких правил, надається дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування, яке містить в собі такі містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (ч.ч. 6, 11 ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій»).

Отже, відповідно до вищенаведених положень чинного на час виникнення відповідних правовідносин законодавства України, при відсутності місцевих правил забудови в певному населеному пункті, містобудівне обґрунтування, як різновид містобудівної документації містить в собі містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, та, відповідно, входить до поняття вихідних даних, встановлених статтею 27 Закону України «Про планування і забудову територій».

Відповідно ж до положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яким 12.03.2011 року було визнано Закон України «Про планування і забудову територій» таким, що втратив чинність) встановлено, що вихідні дані для проектування, експертні висновки до проектно-кошторисної документації на будівництво обєктів, експертні висновки до проектів мітобудівної документації, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 12.03.2013 року.

Таким чином, не реалізувавши своє право на виконання містобудівного обґрунтування, яке полягає в розробленні та затвердженні відповідного проекту будівництва (забудови земельної ділянки), ТОВ «Укрбудінвест» відповідно до норми закону втратило таке право за фактом спливу дворічного строку після набрання чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто 12.03.2013 року.

Викладене свідчить про той факт, що необхідність розробки такої документації полягала в отриманні вихідних даних для подальшого розроблення проекту будівництва. Отримавши такі вихідні дані (у вигляді містобудівного обґрунтування), власник такої документації (в даному випадку ТОВ «Укрбудінвест») мав виконати подальші дії на виконання всього процесу оформлення будівництва.

Під час дії Закону України «Про планування і забудову територій», на підставі якого розроблялася така документація, не існувало будь-яких строків, які обмежували б можливість забудовника в реалізації такого права, проте із набранням чинності Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» строк, протягом якого забудовник міг реалізувати своє право за розробленим до моменту прийняття такого закону, став обмеженим двома роками. Сплив такого строку має юридичне значення, яке полягає в втраті чинності такого документу.

Враховуючи викладене, містобудівне обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт Затока, розроблене приватним підприємцем ОСОБА_4 (держліцензія серії АБ № 120764), на підставі рішення Затоківської СР № 746 від 25.12.2007 року, втратило свою чинність відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому повторно визнанню не чинним не підлягає.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_3 до Затоківської СР та ВК Затоківської СР за участю третьої особи ТОВ «Укрбудінвест» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання містобудівного обґрунтування не чинним, у зв'язку з чим такий адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 11, 24, 26, 31, 52, 59, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 3, 24, 27, 30 Закону України «Про планування та забудову територій», п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.21 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 6, 9-11, 18, 41, 69-72, 99-100, 122, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_3 строк для звернення до суду з адміністративним позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання містобудівного обґрунтування не чинним.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання містобудівного обґрунтування не чинним задовольнити частково.

Рішення Виконавчого комітету Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 04.06.2008 року № 219 «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування для розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока» визнати незаконним та скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Мишко