Справа № 804/3808/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2015 рокусправа № 804/3808/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 20.11.2014

відповідача: - ОСОБА_2 дов від 28.07.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року

у справі № 804/3808/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.10.2014 №, яким позивачу збільшене грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 203494,50 грн.(за основним платежем 135663,00 грн., штрафними санкціями 67831,50 грн.);

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 15.10.2014 №, яким позивачу збільшене грошове зобовязання з єдиного соціального внеску на загальну суму 61206,53 грн. (за основним платежем 40811,02 грн., штрафними санкціями -20405,51 грн.);

- визнати протиправними дії відповідача щодо коригування показників податкової звітності ФОП ОСОБА_3 в усіх електронних базах даних, в тому числі дії з виключення з усіх електронних баз даних ДПУ ГУ Міндоходів, в тому числі, з бази «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України», з інформаційної бази даних «Податковий блок» та «Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів на рівні ДПА України», сум податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість, які визначені ФОП ОСОБА_3, здійснені на підставі Акту №2539/1703/НОМЕР_1, від 02.10.2014 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_3 щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, який мав правові відносини з платником податків ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» за серпень 2011 року»;

- зобовязати відповідача відновити показники податкової звітності ФОП ОСОБА_3 в усіх податкових базах даних, в тому числі, зобовязати відобразити в усіх електронних базах даних та в інформаційній базі даних деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПА України, в інформаційній базі даних «Податковий блок» та «Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів ні рівні ДПА України», суми податкового кредиту та податкових зобовязань з податку на додану вартість, які ФОП ОСОБА_3 зазначив у податкових деклараціях з податку на додану вартість за серпень 2011 року;

- зобовязати відповідача вилучити з усіх податкових електронних баз даних інформацію внесену на підставі Акту №2539/1703/НОМЕР_1, від 02.10.2014 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_3 щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, який мав правові відносини з платником податків ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» за серпень 2011

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновків податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства при відображенні в податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Укрспецпроект-ДФ». Факт реального здійснення господарської операції підтверджуються відповідними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно, є протиправним коригування відповідачем показників підприємця у податкових базах даних.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 15.10.2014 №, від 15.10.2014 №. В задоволені решти вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано встановленням факту реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» та правомірністю відображення їх результатів в податковому обліку позивача.

Постанову суду в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що висновки, викладені в акті № 2539/1703/НОМЕР_1 від 02.10.2014, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього, а включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку. Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що підприємцем здійснювалась діяльність, спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третіх осіб. Зокрема, позивачем не були надані на перевірку товарно-транспортні накладні на перевезення придбаного товару від ТОВ «Укрспецпроект-ДФ», угоди зберігання товару між закупкою та реалізацією, сертифікати якості товару, а також інформація щодо навантажувально-розвантажувальних робіт товару; позивачем не надано підтверджуючих документів та пояснень щодо поставки товару за адресою Київська область, Макаровський район, с.Червона Слобода, вул.Заводська-ДП «Укрспирт» Червонолободське МПД, оскільки за податковою звітністю у підприємця відсутні орендовані та власні приміщення, а позивач вказує про знаходження товару в Хмельницькій області. Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на акти приймання передачі на зберігання товару, в яких вказується місце зберігання «м.Дніпропетровськ», а в графі прийняв вказується ТОВ «УСП-ДФ», однак не вказується ПІБ особи, яка уповноважена на прийняття товару від даного товариства.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що відповідачем фактично не наведено жодної обставини, доказу, порушення норм матеріального чи процесуального права, що могли б бути підставою для розгляду скарги, оскільки остання містить лише ті доводи, яки вже були вивчені та досліджені судом.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Спірним є питання правомірності збільшення позивачеві грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 203494,50 грн. (основний платіж - 135663 грн., штрафні санкції - 67831,50 грн.) застосування до позивача штрафних санкцій з єдиного соціального внеску на загальну суму 61206,53 грн.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 15.10.2014 відповідачем винесено:

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходу фізичних осіб на суму 203494,50 грн. (основний платіж 135663,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 67831,50 грн.).

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким донараховано 40811,02 грн. єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Підставою для прийняття означених податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій є акт від 02.10.2014 №2539/1703/НОМЕР_1 «Про результати позапланової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ФОП ОСОБА_3 щодо підтвердження відомостей, отриманих від особи, який мав правові відносини з ТОВ «Укрспецпроект - ДФ» за серпень 2011 року».

Згідно висновків акту перевірки від 02.10.2014 підприємцем, зокрема, порушено:

- ч.1 ст.ст.203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання позивачем в момент вчинення правочину вимог, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними (п.5 ст.203 ЦК України) по правочинах, здійснених по ланцюгу вбачаються, як такі, що мають ознаки «нереальності здійснених операцій» по контрагенту постачальнику ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» за серпень 2011 року, що підлягає зменшенню до 0;

- п.177.2 ст.177 ПК України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011 рік у сумі 135663 грн.;

- порушення п.4 ч.1 ст.4, п.2 ст.6, п.1 ч.2 ст.7, п.11 ст.8 ОСОБА_4 України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого занижено суму внеску за 2011 рік 40811,02 грн.

До таких висновків податковий орган дійшов з огляду на те, що підприємцем сформовано витрати за рахунок придбаної сільськогосподарської продукції (зернових) у серпні 2011 року, які, на думку відповідача, не були використані позивачем у власній господарській діяльності, що позбавляє позивача права на формування витрат за рахунок вартості цієї придбаної продукції, і, відповідно, призводить до заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб, а також єдиного соціального внеску.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу.

Відповідно до п.177.1 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця (п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України).

Відповідно до 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За положеннями абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України).

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, необхідною умовою для віднесення відповідних сум до витрат є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Господарською операцією, згідно ст.1 ОСОБА_4 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України.

В даному випадку, як вбачається з акту перевірки від 02.10.2014, податковим органом не спростовується факт придбання підприємцем сільськогосподарської продукції у період, що перевірявся, позиція відповідача полягає в тому, що позивачем не підтверджено подальшої реалізації придбаної підприємцем сільськогосподарської продукції, тобто відсутнє підтвердження використання придбаних товарів у межах власної господарської діяльності позивача.

Судом встановлено, що серед видів діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (т.1, а. с.25).

У періоді, який перевірявся, позивач мав правовідносини з придбання у ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» (Продавець) сільськогосподарської продукції за договором поставки № 0801-1 від 01.08.2011.

Предметом вказаного договору є передача у власність покупця кукурудзи дробленої в кількості 250 т за ціною 2270 грн./т, пшениці дробленої в кількості 50 т за ціною 1620 грн./т, пшениці дробленої в кількості 155 т за ціною 1590 грн./т, жито дроблена в кількості 60 т за ціною 1510 грн./т (т.1, а. с.92).

Згідно умов даного договору Продавець має право залишити товар на відповідальне зберігання у Постачальника не більш 30 календарних днів (п.2.2 договору); постачання товару здійснюється транспортом та за рахунок Постачальника до складу Покупця (п.2.3. договору).

В подальшому товар був реалізований ТОВ «Компанія «КВІК ДАН» за договором №2/2з від 03.01.2006 (т.1, а. с.59, 60), з урахуванням Додаткового договору від 16.05.2011 (про заміну сторони у Договорі) (т.1, а. с.63)

Факт виконання вищевказаних договорів (придбання у ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» сільськогосподарської продукції та подальшої її реалізації ТОВ «Компанія «КВІК ДАН»), підтверджується документами, які були досліджені відповідачем в ході перевірки та в суді першої інстанції, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: податкові накладні та видаткові накладні, акти приймання-передачі на відповідальне зберігання, складені позивачем з ТОВ «Укрспецпроект-ДФ», товарно-транспортні накладні, якими підтверджується перевезення товару до ТОВ «Компанія «КВІК ДАН» (т.1, а. с.96-181).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що «м.Дніпропетровськ» зазначене в актах приймання-передачі на відповідальне зберігання означає місце складання акту, і не вказане як місце зберігання товару.

Крім того, ФГ «Лебідь» надано листа від 28.07.2015, згідно якого ФОП ОСОБА_3 у серпні 2011 року з метою зберігання сільськогосподарської продукції мав орендні відносини з вказаним вермерським господарством (т.1, а. с. 224).

Тобто наведеними первинним документами підтверджується придбання підприємцем сільськогосподарської продукції у ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» та подальша її реалізація ТОВ «Компанія «КВІК ДАН».

Доводи відповідача, що позивачем не надано сертифікати якості товару, товарно-транспортні накладні на перевезення придбаного товару ФОП ОСОБА_3 від ТОВ «Укрспецпроект-ДФ», інформації щодо навантажувально-розвантажувальних робіт товару, а в графі «прийняв» в актах приймання-передачі на відповідальне зберігання вказується ТОВ «Укрспецпроект-ДФ», однак не вказується ПІБ особи, яка уповноважена на прийняття товару від даного товариства, колегією суддів до уваги не приймається з огляду на наступне.

Товарно-транспортні накладні відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Так згідно із п. п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

В той же час, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, товарно-транспортна накладна з 22.05.2006 виключена як бланк суворої звітності, у зв'язку з втратою сили «Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом і обліку транспортної роботи» №228/253 від 07.08.96 та у зв'язку з чим, даний документ є не обов'язковим документом для застосування підприємствами.

Щодо відсутності сертифікатів (паспортів якості) на товар, то згідно приписів ч.2 ст.662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цільного законодавства, тобто обовязок по передачі сертифікату покладено на продавця, яким позивач у вищевказаних операціях не являється. Крім того, відповідачем не доведено, що придбаний у вищевказаний контрагента товар є товаром, сертифікація якого обов'язковою згідно приписів чинного законодавства.

Тим більш, що податковим органом не наведено правову норму, яка приписує платникам податків зберігати копії сертифікатів для документального підтвердження показників податкового обліку.

При цьому, апеляційний суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платників податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Виходячи із змісту вказаних вище документів в їх сукупності, вбачається, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 ОСОБА_4 України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного ОСОБА_4 є первинними, такими, що в повній мірі підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з поставки товару (сільськогосподарської продукції), фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

Враховуючи види діяльності підприємця, використання придбаного у ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» товару шляхом подальшого продажу, здійснюється позивачем в межах власної господарської діяльності.

Отже, витрати, понесені позивачем за вищевказаними господарськими операціями з ТОВ «Укрспецпроект-ДФ», пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій з поставки товару (запчастин) в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять. Відповідачем в ході перевірки не встановлено, що отримана позивачем сільськогосподарська продукція використана ним в неоподатковуваних операціях.

На момент укладення та виконання договору контрагент позивача ТОВ «Укрспецпроект-ДФ» мав зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентом дотримані. Крім того, господарські зобовязання з поставки товару (купівлі-продажу сільськогосподарської продукції) не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами). Також зазначений вище правочин, вчинений позивачем, не містить умов та ознак, які б свідчили про його суперечність інтересам держави та суспільства, або порушував публічний порядок.

Дії позивача та його контрагента, вчинені на виконання умов вказаних правочинів, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів відповідного виду. Фактична реалізація мети, з якою укладені вказані вище правочини, настання правових наслідків, обумовлені ними, підтверджено належним чином складеними первинними документами, зазначеними вище.

Взаємозвязок між фактичною поставкою товару та діями контрагента позивача відповідачем в установленому порядку не спростований.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявність вищенаведених первинних документів в їх сукупності свідчить про рух активів позивача у процесі здійснення господарської операції, тобто про те, що мали місце реальні зміни майнового стану платника податків, які є обов'язковою ознакою господарської операції.

Належні докази на підтвердження доводів щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій з поставки товару та використання його у власній господарській діяльності позивача відповідачем не зазначені, суду не подані. Жодний документ, який в установленому порядку встановлював би відповідні факти та був обовязковим для застосування на всій території України, в матеріалах справи відсутній.

В ході проведення перевірки позивача відповідачем не наведені та не встановлені належні докази, які б свідчили про невідповідність господарських операцій з купівлі-продажу сільськогосподарської продукції меті та задачам діяльності платників податків, збитковості таких операції чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність здійснених операцій, відсутність факту купівлі-продажу товару, а також про те, що реалізацію вказаних операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Акт перевірки від 02.10.2014 не тільки не містить посилань про вину позивача, яка виразилась в намірі позивача порушити публічний порядок, а й не доводить умислу позивача на порушення публічного порядку, не містить посилання і на те, в чому таке порушення полягає.

З цього приводу слід враховувати, що ст. 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про неправомірність збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 15.10.2014 № НОМЕР_2.

Відповідно, враховуючи відсутність неправомірного завищення позивачем витрат, необґрунтованим є висновок відповідача про порушення позивачем ОСОБА_4 України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 ОСОБА_4 № 2464-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ОСОБА_4 № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього ОСОБА_4, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Стаття 7 ОСОБА_4 № 2464-VI визначає базу нарахування єдиного внеску.

Згідно ч.11 ст.8 ОСОБА_4 № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього ОСОБА_4, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього ОСОБА_4 бази нарахування єдиного внеску.

За визначенням, наведеним у статті 1 ОСОБА_4 № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим ОСОБА_4, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим ОСОБА_4.

У ч.ч.1, 3, 4 ст.25 ОСОБА_4 № 2464-VI встановлено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього ОСОБА_4, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Отже з огляду на те, що нарахування єдиного внеску здійснюється на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а висновки податкового органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, є також вірним висновок суду першої інстанції про протиправність і скасування рішення від 15.10.2014 №.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини і зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі № 804/3808/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко