Справа № 826/23150/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 грудня 2015 року 12:04 №826/23150/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Гарника К.Ю., Федорчука А.Б., за участю секретаря судового засідання Голод А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом громадської організації «Інститут душевної релігії»
до Міністерства культури України
про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

за участю:

представника позивача Шеляженко Ю.В.;

представника відповідача Яцишен Д.В.;

представника відповідача Папаяні І.В.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23.12.2015 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація «Інститут душевної релігії» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства культури України, в якій просить суд:

1) визнати протиправними дії Міністерства культури України, щодо надання неповної інформації на запити на інформацію громадської організації «Інститут душевної релігії» від 08.08.2015 вих. №442 та від 29.08.2015 вих. №600;

2) зобов'язати Міністерство культури України вчинити певні дії, а саме: надати достовірну, точну та повну інформацію на запити на інформацію громадської організації «Інститут душевної релігії» від 08.08.2015 вих. №442 та від 29.08.2015 вих. №600, зокрема, надати громадській організації «Інститут душевної релігії» публічну інформацію про:

- те, якими нормативно-правовими актами (законами, підзаконними актами, в т.ч. центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії) врегульовано підстави і порядок витребування висновків місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при реєстрації Міністерством культури України статутів релігійних центрів;

- те, яким нормативно-правовим актом передбачена підстава для витребування висновку місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів, вказана у останньому абзаці листа Міністерства культури України від 19.08.2015 вих. №488/18/55-15: «процедура є необхідною в тому випадку, коли представники релігійної організації, що реєструється вперше, не можуть визначити конфесійну приналежність релігійної організації (відповідно до переліку релігійних організацій, статути яких зареєстровані в Україні), а культові практики й позакультова діяльність релігійної організації потребує додаткового вивчення фахівцями з релігієзнавства»;

- те, які питання ставляться до місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при витребуванні висновку, передбаченого частиною четвертою статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»;

- про перелік конфесійних приналежностей релігійних організацій, при реєстрації статутів яких не застосовується процедура, передбачена частиною четвертою статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Позовні вимоги мотивовано тим, що Міністерством культури України не надано повної відповіді на запити громадської організації «Інститут душевної релігії» на інформацію від 08.08.2015 вих. №442 та від 29.08.2015 вих. №600.

Відповідач, проти позову заперечив, мотивуючи тим, що Міністерством культури України надано вичерпну відповідь на запити громадської організації «Інститут душевної релігії» на інформацію від 08.08.2015 вих. №442 та від 29.08.2015 вих. №600.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Громадська організація «Інститут душевної релігії» звернулась до Міністерства культури України із запитом на інформацію від 08.08.2015 вих. №442 в порядку визначеним статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

В запиті на інформацію від 08.08.2015 вих. №442 організація просила Міністерство культури України надати публічну інформацію про те, якими нормативно-правовими актами (законами, підзаконними актами, в т.ч. центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії) врегульовано підстави і порядок витребування висновків місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при реєстрації Міністерством культури України статутів релігійних центрів, а якщо такі акти відсутні, то роз'яснити, на яких підставах і в якому порядку, у яких випадках, з якою метою, з яких питань Міністерство культури України витребовує згадані висновки при реєстрації статутів релігійних центрів і що саме мають засвідчувати ці висновки.

Міністерство культури України листом від 19.08.2015 №488/18-55-15 надала відповідь Громадській організації «Інститут душевної релігії» на інформаційний запит від 08.08.2015 вих. №442.

З листа від 19.08.2015 №488/18-55-15 вбачається, що відповідач повідомив організацію про те, що загальні засади утворення та діяльності релігійних організацій в Україні визначені Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», а порядок реєстрації статутів (положень) релігійних організації, опис процедури, складу і послідовності дії заявника визначені Стандартом надання адміністративної послуги з реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, затвердженим наказом Міністерства культури України від 18.04.2012 №366. Також, в листі зазначено, що витребування висновків місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при реєстрації Міністерством культури України статутів релігійних центрів можливе в тому випадку, коли представники релігійної організації, що реєструється вперше, не можуть визначити конфесійну приналежність релігійної організації (відповідно до переліку релігійних організацій, статути яких зареєстровані в Україні), а культові практики й позакультова діяльність релігійної організації потребує додаткового вивчення фахівцями з релігієзнавства.

Громадська організація «Інститут душевної релігії» 29.08.2015 повторно звернулась до Міністерство культури України із запитом на інформацію №600, у якому просила також надати таку публічну інформацію:

1) про те, які питання ставляться до місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при витребуванні висновку, передбаченого ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»;

2) про те, чи повідомляє письмово Міністерство представникам релігійної організації, що реєструється, про продовження терміну розгляду заяви про реєстрацію статуту у разі застосування процедури, передбаченої ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»;

3) про перелік конфесійних приналежностей релігійних організацій, при реєстрації статутів яких не застосовується процедура, передбачена ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Міністерством культури України листом від 03.09.2015 №522/18/55-15 надало відповідь Громадській організації «Інститут душевної релігії» на інформаційний запит від 29.08.2015 №600, в якій було продубльовано текст відповіді від 19.08.2015 №488/18-55-15.

Громадська організація «Інститут душевної релігії» вважаючи, що відповіді на інформаційні запити від 08.08.2015 вих. №442 та від 29.08.2015 вих. №600 надані відповідачем не у повному обсязі, звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

В запиті від 08.08.2015 вих. №442 позивач просив:

1) назвати нормативно-правові акти (законами, підзаконними актами, в т.ч. центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії), якими врегульовано підстави і порядок витребування висновків місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при реєстрації Міністерством культури України статутів релігійних центрів;

2) роз'яснити, на яких підставах і в якому порядку, у яких випадках, з якою метою, з яких питань Міністерство культури України витребовує згадані висновки при реєстрації статутів релігійних центрів і що саме мають засвідчувати ці висновки.

З листа Міністерства культури України від 19.08.2015 №488/18-55-15 вбачається, що відповідь на зазначені питання надана в повному обсязі, зокрема, відповідачем вказано:

1) що загальні засади утворення та діяльності релігійних організацій в Україні визначені Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», а порядок реєстрації статутів (положень) релігійних організації, опис процедури, складу і послідовності дії заявника визначені Стандартом надання адміністративної послуги з реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, затвердженим наказом Міністерства культури України від 18.04.2012 №366;

2) витребування висновків місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при реєстрації Міністерством культури України статутів релігійних центрів можливе в тому випадку, коли представники релігійної організації, що реєструється вперше, не можуть визначити конфесійну приналежність релігійної організації (відповідно до переліку релігійних організацій, статути яких зареєстровані в Україні), а культові практики й позакультова діяльність релігійної організації потребує додаткового вивчення фахівцями з релігієзнавства.

Отже, колегія суддів проаналізувавши запит на інформацію від 08.08.2015 вих. №442 та відповідь від 19.08.2015 №488/18-55-15, прийшла до висновку, що відповідачем надано вичерпну відповідь, а тому позовна вимога в частині визнання протиправними дії Міністерства культури України, щодо надання неповної інформації на запит на інформацію громадської організації «Інститут душевної релігії» від 08.08.2015 вих. №442 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Так, що стосується запиту від 29.08.2015 вих. №600, то в ньому організацією поставлено наступні питання:

1) про те, які питання ставляться до місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів при витребуванні висновку, передбаченого ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»;

2) про те, чи повідомляє письмово Міністерство представникам релігійної організації, що реєструється, про продовження терміну розгляду заяви про реєстрацію статуту у разі застосування процедури, передбаченої ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»;

3) про перелік конфесійних приналежностей релігійних організацій, при реєстрації статутів яких не застосовується процедура, передбачена ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Однак, в листі Міністерства культури України від 03.09.2015 №522/18/55-15 було продубльовано зміст тексту листа від 19.08.2015 №488/18-55-15.

Так, колегія суддів наголошує, що відповідачем не надано відповідь на жодне з поставлених позивачем питань.

Колегія суддів, відхиляє доводи відповідача, стосовно того, що поставлені в запиті від 29.08.2015 вих. №600 питання вирішуються у порядку, встановленому Законом України «Про безоплатну правову допомогу», оскільки в листі-відповіді від 03.09.2015 №522/18/55-15 Міністерство культури України не повідомило позивача про те, що на поставлені запитання в запиті можливо буде відповісти не в порядку визначеному статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а в порядку визначеному Законом України «Про безоплатну правову допомогу».

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не вчинено жодних дій на надання точної та повної інформації, витребуваної у запиті громадської організації «Інститут душевної релігії» від 29.08.2015 вих. №600.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Міністерства культури України, щодо надання неповної інформації на запит на інформацію громадської організації «Інститут душевної релігії» від 29.08.2015 вих. №600.

3. Зобов'язати Міністерство культури України надати достовірну, точну та повну інформацію на запит на інформацію громадської організації «Інститут душевної релігії» від 29.08.2015 вих. №600.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

5. Стягнути з Міністерства культури України за рахунок бюджетних асигнувань на користь громадської організації «Інститут душевної релігії» (код ЄДРПОУ ) судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім грн.) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді К.Ю. Гарник

А.Б. Федорчук