Справа № 824/2155/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/2155/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Маренич І.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

22 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

представника апелянта: Папариги Д.Ю.,

позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

11 грудня 2015 року на адресу суду надійшло заперечення (вх.16804/15) від ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни, в якій він просив суд апеляційної інстанції подану скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги відповідача, просив суд скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся із скаргою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської В.В., в якій просив скласти протокол про адміністративне правопорушення на посадових осіб Чернівецької обласної ради щодо надання неповної інформації у листі від 23.04.2015 р. №11 за невиконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про результати розгляду скарги просив повідомити письмово у встановлений законодавством термін (а.с. 9-10).

Вказану скаргу відповідач отримала 30.06.2015 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.11).

Однак, станом на 31 серпня 2015 року відповідач не надала жодної відповіді позивачу, у зв'язку з чим він звернувся до суду першої інстанції за захистом порушених прав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року даний адміністративний позов задоволено повністю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законами України "Про звернення громадян", "Про доступ до публічної інформації", "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі по тексту - Закон № 393/96), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст. 3 Закону № 393/96, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

В силу вимог положень ст. 5 Закону № 393/96 визначено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв'язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Статтею 20 Закону № 393/96 встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

При цьому, частиною 2 статті 19 зазначеного Закону № 393/96 встановлено, що у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Як встановлено з матеріалів справи, 30 червня 2015 року відповідач отримала скаргу позивача на дії посадових осіб Чернівецької обласної ради, в якій він просив скласти протокол про адміністративне правопорушення на посадових осіб Чернівецької обласної ради щодо надання неповної інформації у листі від 23.04.2015 р. №11 за невиконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Про результати розгляду скарги просив повідомити письмово у встановлений законодавством термін.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та при поданні апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду відповідачем було надано наступні документи: реєстраційно-контрольну картку № Ч248550.15/24 на ОСОБА_3, запит адресований голові Чернівецької обласної ради від 8 вересня 2015 року, листи відповіді від 11 вересня 2015 року та 24 вересня 2015 року на скаргу позивача від 26 червня 2015 року, реєстр вихідного листування № 2455 Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14 вересня 2015 року, супровідний лист від 21 вересня 2015 року про направлення на адресу Шевченківського районного суду міста Чернівці справи про адміністративне правопорушення, вчинене керуючим справами Чернівецького обласної ради ОСОБА_5, положення про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та про Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

При аналізі змісту поданих документів колегія суддів зазначає, що дані документи містять в собі лише дату їх складання, вихідний номер, однак вони не свідчать про сам факт надіслання їх позивачу, адже апелянтом не надано документів (рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції), які підтверджували б факт отримання ОСОБА_3 листів відповідача від 11 вересня 2015 року та від 24 вересня 2015 року.

Згідно матеріалів справи судом встановлено, що лише 08 вересня 2015 року представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини було направлено лист-запит до Голови Чернівецької обласної ради щодо відповідних пояснень з приводу обставин висвітлених в скарзі ОСОБА_3 від 26.06.2015 року.

Згодом, представником Уповноваженого Верховної Ради України 11 вересня 2015 року було направлено лист-відповідь ОСОБА_3 з повідомлення скаржника про вчинення певних дій для з'ясування обставин заявлених ним в скарзі від 26.06.2015 року. Також, в матеріалах справи міститься реєстр № 2455 вихідного листування Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, надісланого через поштове відправлення "Київ-008" від 14.09.2015 року, відповідно до якого вбачається, що відповідачем було направлено лист від 11.09.2015 року ОСОБА_3 саме 14.09.2015 року (а.с.95). Інших доказів в підтвердження отримання даного листа позивачем відповідачем суду не було надано.

21 вересня 2015 року представником Уповноваженого Верховної Ради України було направлено до Шевченківського районного суду м.Чернівці справу про адміністративне правопорушення вчиненого керуючим справами Чернівецької обласної ради ОСОБА_5 за ч.2 ст.212-3 Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с.96).

24 вересня 2015 року представником Уповноваженого Верховної Ради України було направлено лист-відповідь ОСОБА_3 щодо направлення справи до Шевченківського районного суду м.Чернівці про адміністративне правопорушення вчиненого керуючим справами Чернівецької обласної ради ОСОБА_5.(а.с.64-65).

Суд зауважує, що будь-яких реєстрів чи рекомендованих поштових повідомлень про направлення чи вручення ОСОБА_3 даного листа від 24 вересня 2015 року апелянтом до суду не надано, що в свою чергу не свідчить про надання відповідачем відповіді позивачу з приводу поданої ним скарги від 26.06.2015 року.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла до висновку, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини всупереч законодавству, яке регулює вказані спірні правовідносини, не було дотримано строків і порядку розгляду та надання відповіді на скаргу ОСОБА_3, адже з моменту отримання (30 червня 2015 року) та до моменту першого звернення відповідачем з листом до суб'єкта владних повноважень щодо надання інформації по обставинам викладених в скарзі (08 вересня 2015 року) минуло більше 2 місяців, що у свою чергу свідчить про грубе порушення норм чинного законодавства відповідачем, а сама перевірка була фактично завершена тільки 21 вересня 2015 року.

Також, в поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що до відносин, які виникли безпосередньо між позивачем та відповідачем при поданні скарги від 26 червня 2015 року не можуть застосовуватись положення Закону України "Про звернення громадян", так як вказана скарга не відноситься до поняття "звернення громадян".

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши правову природу та основні аспекти даного нормативно-правового акту та зміст поданої апеляційної скарги, вважає, що зазначені доводи відповідача є безпідставними, так як питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, в тому числі звертатись з відповідними зверненнями, заявами та скаргами, визначені саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96).

Даний Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Суд звертає увагу, що апелянт зазначаючи в скарзі про неможливість застосування вказаного нормативного акту до спірних правовідносин, не навів суду апеляційної інстанції іншого нормативно-правового акту, який можливо застосовувати для правового регулювання даних правовідносин, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість заявленої позиції апелянта.

Щодо думки апелянта з приводу неналежного відповідача по даній справі, а саме те, що відповідачем по справі має виступати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а не Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, судова колегія зазначає наступне.

Згідно до положень ст. 1 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" від 23.12.1997 р. № 776/97-ВР (далі по тексту - Закону № 776/97-ВР) визначено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 17 Закону № 776/97-ВР Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

З аналізу вищезазначених норм колегія суддів дійшла до твердження, що громадяни звертаються саме до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а не до Секретаріату Уповноваженого, у зв'язку з чим доводи апелянта щодо неналежного відповідача по справі є не обґрунтованими та не відповідають нормам чинного законодавства.

В силу вимог ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено, а в суді апеляційної інстанції не підтверджено обґрунтованість дій суб'єкта владних повноважень при перевірці та наданні відповіді на скаргу позивача від 26 червня 2015 року з урахуванням вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини Лутковською В.В. порушено норми Закону України "Про звернення громадян", що у свою чергу свідчить про протиправну бездіяльність відповідача при розгляді та ненадані в термін, передбачений чинним законодавством, відповіді на скаргу ОСОБА_3 від 26 червня 2015 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується з позицією суду першої інстанції, що для повного захисту прав та інтересів позивача необхідно зобов'язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковську Валерію Володимирівну надати ОСОБА_3 письмову відповідь на скаргу від 26 червня 2015 року.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в повній мірі належно надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лутковської Валерії Володимирівни залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 грудня 2015 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.