Справа № 308/11025/15-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/12059/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Довга О.І.

судді Запотічний І.І.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу громадян ОСОБА_3 Фадамагомеда ОСОБА_4, Шакіли ОСОБА_4, ОСОБА_4 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015р. по справі № 308/11025/15-а за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадян ОСОБА_3 Фадамагомеда ОСОБА_4, Шакіли ОСОБА_4, ОСОБА_4 про примусове видворення, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2015 року Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до громадян ОСОБА_3 Фадамагомед ОСОБА_4, Шакіли ОСОБА_4, ОСОБА_4 про примусове видворення на підставі п.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В обгрунтування заявленого позову покликається на те, що 01.08.2015 року, Фадамагомед ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 Шакіла ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 були затримані прикордонним нарядом від відділу прикордонної служби «Саловка» за спробу незаконного перегину державного кордону України з Угорською республікою поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів, що посвідчують особу не мали.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015р. по справі № 308/11025/15-а позов задоволено, примусово видворено громадян ОСОБА_3 Фадамагомеда ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, Шакілу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її неправомірною та прийнятою із порушенням норм матеріального права відповідачі подали апеляційну скаргу. В обгрунтування поданої скарги апелянти покликаються на те, що при прийнятті рішення про видворення суд першої інстанції не врахував інформації про країну повернення та внутрішньополітичну та безпекову ситуацію у ній. Крім того, апелянт зазначає, що судом протиправно допущено колективне видворення, що заборонено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також позивачем допущено порушення процедури видворення, що також не враховано судом першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у позові відмовити у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувану постанову слід скасувати.

З матеріалів справи встановлено, що 01.08.2015 року, Фадамагомед ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, Шакіла ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Саловка» за спробу незаконного перетину державного кордону України з Угорською республікою поза межами пункту пропуску. На момент затримання документів. що посвідчують особу не мав.

Вказані обставини підтверджуються протоколами про адміністративне затримання від 01.09.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що реалізувати свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в одну з Європейських країн на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до Європейських країн, відповідач вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб, використовуючи при цьому міжнародні злочинні угрупування. Знаючи, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушень. Згідно вимог п.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб громадянства» органи охорони державного кордону, стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення. Суд першої інстанції зазначає, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів, коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватися на території України не має змоги, родичів на території України не має, а тому прийшов до висновку, що позовні вимоги, щодо примусового видворення відповідача за межі території України є обґрунтованими та такими, що підлягає до задоволення.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

На виконання вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства було прийнято спільний наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації ДПС України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі-Інструкція).

Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб ДМС, територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Відповідно до п.1.2 Інструкції під термінами «примусове повернення» та «примусове видворення» слід розуміти систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців та осіб без громадянства покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Згідно п.1.7 Інструкції примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобовязання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобовязання.

В той же час, абзацами 1-2 п.1.8 Інструкції визначено, що примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження. Примусове видворення з України іноземців здійснюється на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова виноситься судом за позовом територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ, крім випадків затримання іноземців за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як зазначено в абзаці 1 п.2.2 Інструкції при примусовому видворенні територіальні органи, територіальні підрозділи ДМС, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органи СБУ невідкладно готують рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (додаток 4) з наступним повідомленням щодо рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (додаток 5), протягом 24 годин прокурора і розміщують іноземців, які не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що вони ухилятимуться від виконання такого рішення, або стосовно яких прийнято адміністративним судом рішення про їх примусове видворення з України, або якщо вони прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію або не мають законних підстав для перебування на території України, у ПТПІ.

З аналізу ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово видворені з території України лише на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням зазначених суб'єктів владних повноважень з позовною заявою про примусове видворення з України іноземця чи особи без громадянства, якщо вони не виконали у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (частина перша статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Тобто, з частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як слідує з матеріалів справи 02.09.2015 року, позивачем прийнято рішення про примусове повернення стосовно відповідачів, зі змісту яких встановлено, що враховуючи, те, що у громадян ОСОБА_3 відсутні документи, які б надавали їм право офіційно вибути за межі території України немає, українською мовою не володіють, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження не мають, а також наявний намір будь-яким шляхом потрапити до Західної Європи, є всі підстави вважати, що відповідачі будуть ухилятися від виїзду за межі території України. Тому, з метою реалізації державної політики у сфері міграції, прийнято рішення про розміщення іноземців у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з одночасною подачею позову про примусове видворення. В той же час, відповідачам не встановлено строк протягом, якого вони повинні добровільно покинути територію України.

З матеріалів справи не встановлено, та позивачем не подано на розгляд суду фактів, які свідчили про ухиляння відповідачів від виїзду за межі території України. Крім того, відсутність документів, які посвідчують особу відповідачів не є обставиною, яка дає можливість стверджувати про таке ухиляння, так як відповідачі вправі звернутись до посольства Ісламської республіки ОСОБА_3 в України для вироблення відповідних документів.

Відповідно до пункту 2.7 згаданої вище Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу). У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Одночасно з матеріалів справи встановлено, що рішення про примусове повернення винесено в день подання адміністративного позову, що в свою чергу не дає підстав стверджувати про невиконання відповідачами приписів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), оскільки відповідачі об'єктивно не могли б виконати рішення про примусове повернення.

Відповідно ч.2 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та особі без громадянства» забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Позивачем не доведено факту, з врахуванням відсутності документів у відповідачів, про те що вони є сімєю, чи перебувають у родинних стосунках. Відтак позивачем не надано належних доказів щодо застосування до них норми колективного примусового видворення.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд прийшов до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись ст.160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадян ОСОБА_3 Фадамагомеда ОСОБА_4, Шакіли ОСОБА_4, ОСОБА_4 задовольнити, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2015р. по справі № 308/11025/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Запотічний І.І.

ОСОБА_1