Справа № 2а-5880/11/2670
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/9991/18939/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Тракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про поновлення на службі,

в с т а н о в и л а :

8 липня 2005 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, уточнивши який просив поновити його на службі в органах внутрішніх справ з 15 червня 2003 року на посаді оперуповноваженого відділу по боротьбі з відмиванням коштів УБОЗ ГУ МВС України в м.Києві, стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати відповідача скасувати запис у трудовій книжці позивача про звільнення за порушення дисципліни. Також просив поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року, позов ОСОБА_4 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, встановлених ст. 220 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом ГУ МВС України в м.Києві №175 о/с від 18 червня 2003 року ОСОБА_4 з 15 червня 2003 року звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що про звільнення зі служби та оскаржуваний наказ позивач дізнався у червні 2003 року, до суду з позовом звернувся лише 8 липня 2005 року, тобто пропустив встановлений законом строк звернення з позовом до суду, поважних причин пропущення строку не навів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

На час звільнення позивача зі служби у 2003 році спірні правовідносини регулювалися главою 31-А ЦПК України, спір підлягав розгляду за поданням особою скарги на дії чи рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 248-4 ЦПК України (яка регулювала порядок подання скарги) скаргу може бути подано безпосередньо до суду або до суду після оскарження до органу, службової особи вищого рівня по відношенню до того органу, службової особи, що постановили рішення чи здійснили дії або допустили бездіяльність.

За змістом ст. 248-5 ЦПК України (яка передбачала строки для звернення із скаргою) скаргу може бути подано в суд: у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи свобод; у місячний строк з дня одержання громадянином письмової відповіді про відмову у задоволенні скарги органом, службовою особою вищого рівня по відношенню до того органу, службової особи, що постановили рішення чи здійснили дії або допустили бездіяльність, або з дня закінчення місячного строку після подання скарги, якщо громадянином не було одержано на неї письмової відповіді. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено судом, якщо буде встановлено, що його пропущено з поважних причин.

Кодекс адміністративного судочинства України введено в дію лише з 1 вересня 2005 року.

Строки звернення до суду врегульовані ст. 99 цього Кодексу.

Наслідки пропуску строку встановлені ст.100 КАС України, яка (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачала, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно ч.2 ст.5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано залишив позов ОСОБА_4 без розгляду, оскільки поважних причин пропуску строку судом не встановлено.

Доводи касаційної скарги про те, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є поважними, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна правова оцінка. До того ж, зазначені доводи не свідчать про те, що протягом двох років позивач був позбавлений можливості звернутися до суду (особисто, поштою, через представника, тощо). Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, підтверджені належними документами.

Безпідставними є й доводи касаційної скарги про те, що позивач не пропустив встановлений законом строк звернення до суду, оскільки вирішував спір в досудовому порядку. Такі доводи не ґрунтуються на положеннях закону, що регулював спірні правовідносини на час їх виникнення. Досудовий порядок вирішення спору законодавець передбачив для швидкого розв'язання конфлікту між службовцем та суб'єктом владних повноважень безпосередньо після виникнення такого спору та обмежив його строком. Ці доводи позивача були предметом розгляду судів попередніх інстанцій і їм надана належна правова оцінка.

Решта доводів касаційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк