Справа № 813/1194/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 876/8484/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року в адміністративній справі № 813/1194/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міндоходів у Львівській області, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому зазначила, що з 12 грудня 2005 року вона працювала в Головному управлінні Міндоходів у Львівській області (надалі ГУ Міндоходів у Львівській області); остання займана нею посада головний державний інспектор відділу медіа-супроводження (прес-служба) інформаційно-комунікаційного управління, з якої її було незаконно звільнено.

Тому просила визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015 р. № 45-о «Про звільнення»; поновити її на роботі з дня звільнення; зобовязати ГУ Міндоходів у Львівській області анулювати запис про звільнення у її трудовій книжці; зобовязати ГУ Міндоходів у Львівській області призначити її на посаду головного державного інспектора (далі ГДІ) відділу інформаційної політики управління комунікацій Головного управління ДФС у Львівській області (надалі ГУ ДФС у Львівській області); стягнути з ГУ ДФС у Львівській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2015 р. по день постановлення судового рішення та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що при звільненні їй не було запропоновано іншої посади та не враховано її переважного права на залишення на роботі. Крім того, при її звільненні відповідачем не було отримано згоди профспілкового органу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржила позивач, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права.

Тому просила скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 працювала на посаді ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, що підтверджується записом № 15 у трудовій книжці АС № 378378.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» створено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби України, реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України.

З метою реалізації вказаної постанови, керуючись порядком здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 р. № 1074 та враховуючи вимоги наказу Міндоходів України від 04.11.2014 р. № 24 «Про реорганізацію Головного управління Міндоходів у Львівській області», розпочато процедуру реорганізації ГУ Міндоходів у Львівській області шляхом приєднання до ГУ ДФС у Львівській області, що підтверджується наказом ГУ Міндоходів у Львівській області від 04.11.2014 р. № 729 «Про питання реорганізації ГУ Міндоходів у Львівській області».

З урахуванням наказів ДФС України від 12.09.2014 р. № 128 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДФС» та № 129 «Про затвердження чисельності типових структур територіальних органів ДФС» наказом ГУ ДФС у Львівській області № 13 від 07.11.2014 р. введено в дію штатний розпис, відповідно до якого кількісний склад управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області складає 11 осіб; згідно зі штатним розписом ГУ Міндоходів у Львівській області, затвердженим 15.01.2014 р., кількісний склад інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області становив 12 працівників.

11.11.2014 р. позивача було попереджено про наступне звільнення із займаної посади, у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності.

Згідно з наказом ГУ Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015 р. № 45-о позивача звільнено з посади ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в ході судового розгляду було встановлено зменшення штатної чисельності управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області в порівнянні з інформаційно-комунікаційним управлінням ГУ Міндоходів у Львівській області на одну посаду.

Особи, які були переведені в новостворене управління, мали більший, порівняно з позивачем, стаж, більшу кваліфікацію, а також дисциплінарні заохочення.

Відповідно до приписів статті 49-2 КЗпП України 11 листопада 2014 року позивача було попереджено про наступне звільнення, а 11 лютого 2015 року запропоновано посаду ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника; від цієї пропозиції позивач відмовилася, у звязку з її нерівноцінністю, а саме тимчасовістю вказаної посади.

Колегія суддів апеляційного суду вважає висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Вказана норма кореспондується з приписами статті 51 КЗпП України, згідно якої однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу вищевикладених норм законодавства видно, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний повідомити працівника про наступне вивільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, а також довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до штатного розпису, введеного в дію наказом ГУ ДФС у Львівській області № 13 від 07.11.2014 р., кількісний склад управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області складає 11 осіб, а згідно зі штатним розписом ГУ Міндоходів у Львівській області, затвердженим 15.01.2014 р., кількісний склад інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області становив 12 працівників.

Разом з цим, загальна чисельність відділу інформаційної політики (що перебрав на себе функції відділу медіа-супроводження і в якому працювала позивач) залишилась незмінною 5 чоловік. Тобто, фактично в результаті реорганізації відповідача посада, яку займала позивач, скорочена не була.

11 листопада 2014 року позивача було попереджено про наступне звільнення; проте, одночасно з цим позивачу не було запропоновано інших посад та не надано переліку вакантних посад, при тому, що згідно із матеріалами справи, такі на той час були.

Лише 11 лютого 2015 року їй було запропоновано посаду ГДІ відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій ГУ ДФС у Львівській області на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника, від якої позивач відмовилася, у звязку з її нерівноцінністю.

Також, відповідач не надав доказів того, що позивачу пропонувались інші вакантні посади в межах органу ДФС з урахуванням її кваліфікації та освіти; що такі посади на цей час були відсутні і що відповідач не мав можливості перевести позивача за її згодою на іншу роботу в межах всього органу.

Враховуючи те, що при наявності у відповідача вакантних посад, зокрема в управлінні комунікацій ГУ ДФС у Львівській області (а.с.199), жодна із них позивачу запропонована не була, питання щодо наявності в позивача переважного права залишення на роботі розглянуто не було, колегія суддів приходить до висновку, що позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП України.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача, що пропонування деяких із вакантних посад іншим особам звільняє його від виконання його обовязку щодо працевлаштування позивача, оскільки за приписами пункту 1 частини першої та частини другої статті 40 і статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації; даний обовязок виникає у роботодавця з моменту попередження про майбутнє вивільнення і триває до моменту звільнення працівника, тому власник або уповноважений ним орган зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Законодавство не звільняє роботодавця від обовязку пропонування вакантної посади працівнику, що звільняється у випадку пропонування такої посади іншому працівнику, оскільки до часу призначення на вакантну посаду інша особа може відмовитись від неї, тобто відповідач мав змогу і зобовязаний був запропонувати їх позивачу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, тому наказ Головного управління Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015 р. № 45-о «Про звільнення», відповідно до якого ОСОБА_5 звільнено з посади ГДІ відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління ГУ Міндоходів у Львівській області, у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, підлягає скасуванню.

За приписами частин першої та другої статті 235 КЗпП України, зокрема, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу але не більше як за один рік.

При цьому, в розумінні цієї статті вимушеним прогулом є час з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення судом рішення про поновлення працівника на попередній роботі (посаді).

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (надалі Постанова № 100).

Розділом II Постанови № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Так, згідно з довідкою ГУ ДФС України у Львівській області від 30.04.2015 року № 05-32-192 середньомісячна заробітна плата позивача за період грудень 2014 р. січень 2015 р. становить 3006,57 грн, а середньоденний заробіток 143,17 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 13 лютого по 16 грудня 2015 року, що становить 210 робочих днів.

Загальна сума середнього заробітку за цей час складає 30 065,70 грн (143,17 грн х 210 днів).

Відповідно пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Як видно із довідки Львівського міського центру зайнятості від 15.12.2015 року за № 10121, за період з 05 березня 2015 року по 31 жовтня 2015 року дохід позивача складав 17 431,44 грн.

Тобто, стягненню на користь позивача підлягає сума 12 634,56 грн (30 065,70 грн 17 431,44 грн).

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про її поновлення на іншій посаді, ніж та, з якої вона була звільнена, з огляду на те, що, як було зазначено вище, суд поновляє особу на посаді, з якої особа була звільнена, а не на іншій посаді в новоутвореному органі на вибір позивача. Ці питання повинні вирішуватися в ході виконання судового рішення, зокрема, у випадку неможливості поновити особу на посаді, на якій вона працювала до звільнення, для виконання судового рішення роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису ввести скорочену посаду. Якщо підприємство реорганізовано, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Як видно із матеріалів справи, правонаступником ГУ Міндоходів у Львівській області є ГУ ДФС у Львівській області.

Крім того, позовні вимоги про анулювання запису в трудовій книжці про звільнення з роботи є надлишковими і стосуються лише процедури виконання судового рішення.

Також колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на те, що ці вимоги не підтверджені належними доказами.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанову суду необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року в адміністративній справі № 813/1194/15 скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міндоходів у Львівській області від 12.02.2015 р. № 45-о «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_5 на посаді головного державного інспектора відділу медіа-супроводження інформаційно-комунікаційного управління Головного управління ДФС у Львівській області (який є правонаступником Головного управління Міндоходів у Львівській області), з 13.02.2015 року.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 13.02.2015 року по 16.12.2015 року, в сумі 12 634 (дванадцять тисяч шістсот тридцять чотири) грн 26 коп., з утриманням з цієї суми податків, обовязкових зборів та платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

ОСОБА_6

Постанова складена у повному обсязі 21 грудня 2015 року.