Справа № 813/7151/14
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року № 876/797/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Сенс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Сенс» до Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

22.10.2014 ТОВ «ВТК «Сенс» (далі позивач, Товариство) звернулося в суд із адміністративним позовом до ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.07.2014 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час перевірки податковому органу були надані усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ НВФ «Інотекс» та ПП «Волес-ЛВ», а тому висновки відповідача про нереальність цих господарських операцій є безпідставними.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

У процесі апеляційного розгляду від відповідача поступило клопотання про закриття провадження у справі у звязку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про його дату, час та місце, а тому відповідності до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 07.07.2014 по 11.07.2014 працівниками ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ВТК «Сенс» з питань взаємовідносин та взаєморозрахунків з ТОВ НВФ «Інотекс» за листопад 2011 року та ПП «Велес-ЛВ» за листопад 2011 року, результати якої оформлені атом від 17.07.2014 № 275/22-04/25545195 (а.с. 6-13).

Згідно висновків цього акта, під час перевірки встановлено наступні порушення:

- підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, пунктів 138.2, 138.4, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 ПК України внаслідок чого завищено витрати на загальну суму 119711,38 грн, в т.ч.: за ІІІ кв. 2011 року на суму 57993,75 грн, за IV кв. 2011 року на суму 61717,65 грн, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на суму 27533,62 грн, у т.ч.: за ІІІ кв. 2011 року на суму 13338,57 грн, за IV кв. 2011 року на суму 14195,06 грн;

- пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України внаслідок чого завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 23942,28 грн, у т.ч.: за липень 2011 року на суму 11598,75 грн, за листопад 2011 року на суму 12343,53 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 31.07.2014 прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу визначено грошове зобовязання з ПДВ на суму 29928 грн (у т.ч. 23942 грн основний платіж, 5986 грн штрафні санкції) та № НОМЕР_2, яким ТОВ «ВТК «Сенс» визначено податкове зобовязання з податку на прибуток підприємств в сумі 27534 грн (а.с. 4-5).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволеним бути не може, оскільки надані позивачем документи не підтверджують реальність господарських операцій з ТОВ НВФ «Інотекс» та ПП «Волес-ЛВ», а тому оскаржені податкові повідомлення-рішення є правомірними.

У процесі апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції отримано письмове клопотання ДПІ у Личіківському районі м. Львова ГУ ДФС у Волинській області про закриття провадження у справі, у зв'язку із досягненням сторонами примирення, згідно пункту 7 підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та пункту 11-2 розділу УІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 04.03.2015 ТОВ «ВТК «Сенс» звернулося до ДПІ у Личаківському районі м. Львова з заявою про досягнення податкового компромісу, сплачено 5% податного зобовязання, а рішенням відповідача від 13.03.2015 № 18 погоджено застосування податкового компромісу.

Відповідно до підрозділу 9-2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується. Сума погашеного податкового зобов'язання з податку на прибуток та/або податку на додану вартість в розмірі 95 відсотків внаслідок застосування податкового компромісу не враховується для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Податковий компроміс з урахуванням строків давності відповідно до статті 102 цього Кодексу застосовується до правовідносин, що виникли до 1 квітня 2014 року, та поширюється виключно на податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість незалежно від того, проводилися перевірки контролюючих органів чи ні за такі періоди.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 31.07.2014 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, які є предметом оскарження у цій справі, стосуються податкового кредиту податку на додану вартість та витрат з податку на прибуток підприємств за періоди з 01.04.2011 до 01.04.2014, а тому до таких зобовязань може бути застосовано податковий компроміс.

Рішенням ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 13.03.2015 № 18, за результатами розгляду заяви ТОВ «ВТК «Сенс» від 04.03.2015 № 10, погоджено застосування податкового компромісу по податкових повідомленнях-рішеннях від 31.07.2014 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, сума, яка підлягає сплаті для досягнення податкового компромісу, відповідно складає 1377 грн та 1197 грн.

Вказану суму податкового зобов'язання сплачено позивачем до бюджету, що підтверджується наявними у справі копіями облікових карток платника податків.

Відповідно до пункту 11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, підставою для примирення сторін на будь-якій стадії процесу є досягнення податкового компромісу щодо сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Статтею 194 КАС України передбачено, що сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду. У разі примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статті 113 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 КАС України, сторони можуть повністю або частково врегулювати спір на основі взаємних поступок. Примирення сторін може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову. У разі примирення сторін суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі, у якій фіксуються умови примирення. Умови примирення не повинні суперечити закону або порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод щодо закриття провадження у справі у звязку з примиренням сторін у справі шляхом досягнення податкового компромісу. Разом з тим, виходячи з положень ст. 203 КАС України, закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції повинен надати оцінку законності рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Львівського окружного адміністративного суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно із пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 Кодексу.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2,138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України зазначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податків витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У підпункті 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит визначено як сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 цієї статті, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (тут та далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що визначальним фактором для формування платником податку витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ є зв'язок господарських операцій з господарською діяльністю платника податку, наявність у нього виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог ст. 201 ПК України. При цьому, необхідним є підтвердження реальності господарської операції належним чином оформленими первинними документами, які є характерними для тої чи іншої господарської операції.

Як вбачається із матеріалів справи, перевіркою встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2011 № 140711, укладеного ПП «Велес-ЛВ» (продавець) з ТОВ «ВТК «Сенс» (покупець), згідно з яким продавець зобовязується поставити, а Покупець прийняти і оплатити Товар, поставка товару здійснюється окремими партіями, ПП «Велес-ЛВ» видано ТОВ «ВТК «Сенс» видаткову та податкову накладну від 18.07.2011 № 26 (препарат для проклейки паперу та картону «Ультраререз 200»; барвник Пергазол) на загальну суму 69592,50 грн, у тому числі ПДВ 11598,75 грн (ПН від 18.07.2011 № 26).

Суму податку на додану вартість за вищезазначеними накладними віднесені до податкового кредиту в липні 2011 року в сумі 11598,75 грн, відображені у реєстрі виданих податкових накладних в липні 2011 року відповідно, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за відповідний податковий період.

ДПІ у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від ДПІ у Сихівському районі м. Львова отримано акт від 09.11.11 №4185/23-209/36078988 «Про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ПП «Велес-ЛВ» з питань правильності формування податкового зобовязання та податкового кредиту з податку на додану вартість за період з 01.01.11 по 31.07.11», в якому зазначено: «Головним відділом податкової міліції СДПІ ВПП у м. Львові листом від 19.10.11 № 9621/26-51 направлено до ДПІ у Сихівському районі м. Львова висновок по ПП «Велес-ЛВ», де зазначено, що ПП «Велес-ЛВ» відноситься до підприємств з наявними ознаками фіктивності, які передбачені п. 3 ст. 55-1 Господарського кодексу України, оскільки: Директор: ОСОБА_2 27.05.1980-го року народження, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході проведення заходів щодо знаходження ПП «Велес-ЛВ» встановлено, що за юридичною (фактичною адресами) м. Львів, вул. Грунтова, 1 підприємство не знаходиться. Під час проведення перевірки місцезнаходження посадових осіб підприємства не встановлено. Документів, що засвідчують здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства не представлено. Проведеною перевіркою встановлено, місцезнаходження посадових осіб підприємства невідоме, а також у платника відсутні виробничі потужності, основні фонди, складські приміщення, транспортні засоби, відсутні спеціалісти, які б проводили роботи відповідно до статутної і ліцензійної діяльності підприємства, що вказує про неможливість фактичного здійснення господарської діяльності між даним підприємством та підприємствами-постачальниками і підприємствами-покупцями товарів (робіт, послуг) ПП «Велес-ЛВ».

Відповідач вказує, що ТОВ «ВТК «Сенс» не надано до перевірки товарно-транспортних накладних чи будь-яких інших первинних документів на підтвердження фактичного виконання господарської операції, а саме поставки товару. Тому неможливо встановити, де, за якою адресою, ким та якими транспортними засобами здійснювалося відвантаження та перевезення хімічної продукції. Також до перевірки ТОВ «ВТК «Сенс» не надано сертифікати якості на товари, які були придбані у ТОВ НВФ «Інотех» та ПП «Велес-ЛВ».

У ході проведення перевірки не встановлено факту передачі товарів від продавця до покупця, в звязку з відсутністю (не наданням для перевірки) документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів.

Згідно Договору № 251111 від 25.11.2011 при поставці товару «Продавець» зобовязується представити, зокрема, товарно-транспортну накладну (п. 3.1. Договору), що дає підстави для висновку, що транспортування товару мав здійснювати Продавець.

З товарно-транспортної накладної ААК без номера від 30 листопада 2011 року вбачається, що перевезення товару здійснювало ПрАТ «Картонно-паперова фабрика», однак замовником транспорту було ТОВ «ВТК «Сенс», а не ТОВ НВФ «Інотех», яке за умовами Договору повинно було поставити товар. У ТТН вантажовідправником зазначено ТОВ НВФ «Інотех», однак пунктом відвантаження зазначено м. Львів, коли юридичною адресою ТОВ НВФ «Інотех», зазначеною в Договорі є м. Новий Розділ.

Специфікація на товар не надана, податкова накладна підписана головним бухгалтером ОСОБА_3, нею ж підписана видаткова накладна, однак договір про повну матеріальну відповідальність з головним бухгалтером не надано.

Згідно договору № 140711 від 14.07.2011 ПП «Велес-ЛВ» зобовязується поставити, а ТОВ «ВТК «Сенс» прийняти і оплатити «Товар», в асортименті, кількості та по ціні згідно специфікацій, які є невідємною частиною цього Договору.

З наданої позивачем видаткової накладної № 26 від 18.07.2011 року не вбачається, хто саме відвантажив товар.

Суд не може ідентифікувати товари, що проходили по внутрішньому обліку позивача, з товаром, який би міг бути отриманий від зазначених вище контрагентів і не приймає внутрішню звітність позивача, як безперечний доказ реальності здійснення господарських операцій з вказаними контрагентами.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

З огляду на те, що сторони у справі примирилися на стадії апеляційного розгляду шляхом досягнення податкового компромісу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанову суду першої інстанції слід визнати нечинною та закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 113, 157, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254, пункту 11-2 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» КАС України, суд

ухвалив:

клопотання Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про закриття провадження у справі у звязку з примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Сенс» задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі № 813/7151/14 визнати нечинною, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_4

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 21.12.2015.