Справа № 826/14561/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2015 року письмове провадження № 826/14561/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві Маріуци Т.В. в рамках виконавчого провадження № 47463894 та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видану державним виконавцем Маріуцою Т.В. ніби то 15.06.2015 року, яка фактично видана заднім числом.

- заборонити вчиняти державним виконавцям відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві виконавчі дії в рамках виконавчого провадження ВП № 47463894 до прийняття рішення за результатами розгляду цього адміністративного позову.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Посилався на те, що оскаржувана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є протиправною, оскільки винесена без врахування всіх обставин справи, його письмових звернень до державного виконавця та заднім числом, оскільки на неодноразові звернення позивача до виконавчої служби про наявність оскаржуваної постанови його не повідомляли.

В судове засідання 02.11.2015 представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Письмових заперечень проти позову не надав.

Суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2015 року по справі № 2а- 6053/10/2670, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2011 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості безпідставно отриману допомогу по безробіттю у сумі 24 674,07 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2010 року, просив її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у позові.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 8 грудня 2011 року заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 квітня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, постановлено нове рішення, яким заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2010 року скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2013 року скасовано ухвалу апеляційного суду, а ухвалу суду першої інстанції залишено в силі.

ОСОБА_1 звернувся з заявою про перегляд вказаного рішення Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2015 року № Н/800/17/15 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2013 року залишено без задоволення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2015 року розстрочено виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2015 року шляхом зобов'язання ОСОБА_1 щомісячно сплачувати 600,00 грн. до повного погашення заборгованості.

24.04.2015 р. Київський міський центр зайнятості звернувся до Дарницького ВДВС із відповідною заявою про примусове виконання виконавчого листа № 2а-6053/10/2670 від 09.02.2015 року про стягнення боргу у розмірі 24 674,07 грн.

24.04.2015 року державним виконавцем Дарницького ВДВС Маріуцою Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47463894 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2а-6053/10/2670 від 09.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 24 674,07 грн. Боржника зобов'язано добровільно виконати виконавчий документ в семиденний строк.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а постанову про відкриття виконавчого провадження незаконною, позивач оскаржив її до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2015 року по справі № 826/14514/15 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

15.06.2015 року державним виконавцем Дарницького ВДВС Маріуцою Т.В. винесено постанову № 47463894 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження .

Позивач вважає, дії державного виконавця щодо винесення вказаної постанови протиправними, а постанову такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону № 606-XIV).

Статтею 2 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 17 цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, в т.ч. рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Вимоги до виконавчого документа встановлено ст. 18 Закону № 606-XIV. Так, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Підстави для відкриття виконавчого провадження встановлені ст. 19 Закону № 606-XIV, відповідно до якої державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в т.ч. за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2015 року є чинною та не скасована. Судове рішення по справі № 2а-6053/10/2670 також набрало законної сили, а тому підлягає виконанню.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Отже, наведені вище норми Закону дають підстави для висновку, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам передбаченим законом і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Враховуючи наведене, у державного виконавця були всі законні підстави для винесення оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.06.2015 року, відтак вимоги позивача стосовно визнання неправомірними дій та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не підлягають задоволенню.

Також позивач просить заборонити вчиняти державним виконавцям відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві виконавчі дії в рамках виконавчого провадження ВП № 47463894 до прийняття рішення за результатами розгляду цього адміністративного позову. Вищевказана позовна вимога є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню також не підлягає.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Керуючись положеннями статей 69-71, 94, 160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій