Справа № 2а/2570/1816/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/35716/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:
Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року
в с т а н о в и л а :
У травні 2012 року ОСОБА_1 у Чернігівському окружному адміністративному суді пред`явив позов до командира військової частини НОМЕР_1 , голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Просив:
- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у зверненні до виконавчого комітету Чернігівської міської ради з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових житлових приміщень;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звернутися з клопотанням до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових житлових приміщень, погодивши зазначене клопотання з головою Адміністрації державної спеціальної служби транспорту з метою подальшого отримання її у власність;
- зобов`язати голову Адміністрації державної спеціальної служби транспорту погодити клопотання командира військової частини НОМЕР_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових житлових приміщень.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів та прийняти нову, якою задовольнити його позов.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час проходження служби в державній спеціальній службі транспорту ОСОБА_1 було надано службове жиле приміщення двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 .
Наказом голови Адміністрації державної спеціальної служби транспорту від 06 вересня 2011 № 85 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за пунктом б частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я).
Для виключення вказаного жилого приміщення із числа службових жилих приміщень та надання його у власність 27 квітня 2012 року

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням звернутися до виконавчого комітету Чернігівської міської ради з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових жилих приміщень.
Також ОСОБА_1 27 квітня 2012 року звернувся до голови Адміністрації державної спеціальної служби транспорту з приводу погодження ним клопотання командира військової частини НОМЕР_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення квартири із числа службових житлових приміщень.
Листом від 10 травня 2012 року № 570 командиром військової частини

НОМЕР_1 ОСОБА_1 надано письмову відповідь про відсутність правових підстав для задоволення його клопотання.
Листом від 16 травня 2012 року № 38/5.2/170 головою Адміністрації державної спеціальної служби транспорту позивачу також надана відповідь, що клопотання командування навчального центру Держспецтрансслужби про виключення службової квартири АДРЕСА_1 буде розглянуто у відповідності до чинного законодавства.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції та апеляційний суд, залишаючи таке рішення без зміни, виходили із необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони ґрунтується на повно та всебічно з`ясованих обставинах у справі та є такими, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 118 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Статтею 119 цього ж Кодексу передбачено, що перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках, які визначаються Радою Міністрів СРСР, службові жилі приміщення можуть надаватися окремим категоріям військовослужбовців.
Як видно з матеріалів справи службове жиле приміщення, стосовно якого ОСОБА_1 вимагає від відповідачів ініціювати питання про виключення його із числа службових жилих приміщень, перебуває в оперативному управлінні військової частини, призначено виключно для забезпечення військовослужбовців частини житловою площею на період проходження військової служби у зв`язку з характером служби повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.
Це жиле приміщення за своїм статусом не є таким, що призначено для забезпечення військовослужбовців житлом у випадку звільнення їх з військової служби у запас.
Командир військової частини, за якою закріплено це службове жиле приміщення, у зв`язку із потребою забезпечення житлом певної категорії військовослужбовців, які проходять військову службу у частині, не виявив можливість ініціювати перед органами місцевого самоврядування питання про виключення службового жилого приміщення з числа службових.
Між тим, ініціатива щодо вирішення питання про виключення жилого приміщення з числа службових жилих приміщень є виключним правом керівництва військової частини і не є обов`язком. Чинним законодавством такого обов`язку для нього не передбачено.
Тому, немає підстав для визнання дій командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у зверненні до органів місцевого самоврядування з клопотанням про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових жилих приміщень такими, що вчинені не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, які визначені законом.
За відсутності клопотання командира військової частини НОМЕР_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про виключення квартири АДРЕСА_1 із числа службових житлових приміщень голова Адміністрації державної спеціальної служби транспорту не може погодити його відповідно до встановленого порядку.
Колегія суддів вважає вказати й на таке.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок).
Цим Порядком визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення військовослужбовців та членів їх сімей.
Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту та членам їх сімей, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 17 грудня 2007 року № 1172, уся житлова площа, яка надходить до Держспецтрансслужби, розподіляється житловими комісіями структурних підрозділів Держспецтрансслужби згідно з чергою за місцем перебування військовослужбовців на квартирному обліку, виходячи з часу їх перебування, крім випадків, передбачених законодавством.
Водночас у пункті 2.5 Інструкції зазначено, що факт проживання в службових житлових приміщеннях осіб, які звільнені з військової служби в запас або відставку, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання пункту 22 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у 8му навчальному центрі Державної спеціальної служби транспорту, в якому проходив військову службу ОСОБА_1 , ведеться облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов.
Проте, позивач на обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов не перебував, рішення щодо зарахування його на облік житловою комісією не приймалося, а тому, військова частина, в якій він проходив військову службу, не зобов`язана забезпечувати його жилим приміщенням, у тому числі й за рахунок службового жилого приміщення.
Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у 8 навчальному центрі Державної спеціальної служби транспорту.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачами надано належні докази на підтвердження правомірності своїх дій.
Доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на наявність порушень чинного законодавства, які є підставами для висновку про те, що судами неправильно застосовані норми процесуального права і що призвело або могло призвести до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.
Судові рішення у справі є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування чи зміни немає.
Посилання ОСОБА_1 на неправомірну відмову прийняти його на квартирний облік під час проходження військової служби не має значення для правильного вирішення спору, оскільки факт такої неправомірності не знайшов свого підтвердження судовим рішенням.
Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.
На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 , голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії без зміни.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.
Мороз Л.Л.
Швед Е.Ю.