Справа № 814/2069/15
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. Справа № 814/2069/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

при секретарі - Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, третя особа прокуратура Миколаївської області, про визнання протиправним та скасування висновку,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва), третя особа прокуратура Миколаївської області, про визнання протиправним та скасування висновку від 19.06.2015 р. про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.5 ч.5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що за результатами проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про недостовірність відомостей, внесених нею до декларації за 2014 рік. На думку позивача, відповідачем помилково не враховані її письмові пояснення, згідно з якими, вона не мала умисного наміру від ухилення декларування земельної ділянки для садівництва, оскільки розглядала її як невідємну частину садового будинку, що був подарований їй її чоловіком.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що в декларації про майно за 2014 рік позивач не вказала земельну ділянку. Відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру речових прав на майно за ОСОБА_4 зареєстрована земельна ділянка у садівничому товаристві «Родники». З цього питання позивач надала письмові пояснення про те, що земельна ділянка є невідємною частиною майна під садовим будиночком, які мають одну юридичну адресу та оформлені одним договором дарування на її імя. На думку відповідача, відображення отриманих результатів перевірки у висновку є правомірним.

Третя особа - прокуратура Миколаївської області зазначила, що відповідачем дотримано порядку складення висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади». Також, вказувала, що оскаржуваний висновок не порушує права та інтереси позивача, оскільки цей висновок є лише складовою частиною люстраційної перевірки, а рішення про звільнення працівника приймається керівником установи за наявності повних даних з усіх установ та організацій, які повинні надавати свої висновків в межах перевірки, що проводиться відповідно певної особи. У судовому засіданні представник третьої особи зазначив, що станом на день прийняття рішення позивача звільнено за власним бажанням, а перевірка, що проводилася відносно неї, припинена в звязку зі звільненням.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач з 1993 року працювала в прокуратурі Миколаївської області. На час звернення до суду з позовом перебувала на посаді начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Миколаївської області.

03.03.2015 року позивач заповнила та подала декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 рік.

Відповідачем було проведено перевірку відомостей і відповідно до п.2 ч.5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», «Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. №563 та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 року №1100, складено висновок від 19.06.2015 р. №1922/9/14-02-17-04-18.

У висновку відповідач зазначив, що в декларації за минулий рік позивач вказала недостовірні відомості щодо наявності майна, набутого нею за час перебування на посадах, визначених у п.1-10 ч.1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади», які не відповідають наявній податковій інформації про майно. Зокрема, ОСОБА_4 не вказала в декларації земельну ділянку для ведення садівництва, розташовану в садовому товаристві «Родники». З інформаційної довідки відповідач встановив наявність відомостей у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію на імя ОСОБА_4 земельної ділянки з 03.11.2010 р. З наданих письмових пояснень відповідач встановив, що позивачем дана земельна ділянка отримана для ведення садівництва та є невідємною частиною майна під садовим будиночком, які мають одну юридичну адресу. Позивач вважала, що в графі «земельні ділянки» відображаються лише земельні ділянки для ведення товарно-сільськогосподарського чи особистого селянського виробництва. Розмір земельної ділянки складає 400 м2 та позивач не мала умислу для ухилення від декларування земельної ділянки.

Договором дарування від 11.10.2010 р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0490 га разом з розміщеним на ній садовим будинком площею 70,8 м2, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, садівниче товариство «Родники», 19. У Державному реєстрі правочинів садовий будинок і земельна ділянка зареєстровані як окремі обєкти.

У декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2014 р. позивач зазначила лише садовий будинок, а земельну ділянку не вказала. Відповідач надав суду декларації позивача за 2010-2013 роки, в яких відомості про земельну ділянку для ведення садівництва на території садівничого товариства «Родники» також відсутні.

Відповідно до «Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. №563 висновок органів ДФС складається з двох частин: перевірка відповідності задекларованого майна наявності такого майна у особи, що перевіряється та перевірка вартості задекларованого майна та зобовязань фінансового характеру отриманим доходам, особою під час перебування на посадах, визначених у п.1-10 ч.1 ст. 2 Закону України «Про очищення влади». Так, в оскаржуваному висновку вказано, що вартість майна, зазначеного в декларації позивача за 2014 р., відповідає отриманим доходам.

Окрім того, в оскаржуваному висновку відображена фактична наявність у позивача земельної ділянки (що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав), але в декларації позивача дана земельна ділянка не зазначена.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача при складанні висновку від 19.06.2015 р. №1922/9/14-02-17-04-18 відповідають вимогам Закону України «Про очищення влади», «Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. №563 та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.11.2014 року №1100, у звязку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказується, що в оскарженому висновку не були належним чином враховані її пояснення щодо встановлення факту невідповідності відомостей, на що помилково не звернув увагу суд першої інстанції. Також, вказується, що в основу судового рішення суд поклав помилкове твердження прокуратури про те, що оскаржуваний висновок є складовою частиною люстраційної перевірки, за результатами якої можливе прийняття певного рішення, тому сам по собі цей висновок не порушує права позивачки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.6, 10 «Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року №1100 (у редакції, яка була чинною на час складання оскарженого висновку), для перевірки використовуються дані, що зазначені у відповідних розділах декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також дані про фізичних осіб, які включаються до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інформаційної системи «Податковий блок», зокрема про:

- джерела отримання доходів;

- обєкти оподаткування;

- суму нарахованих та/або виплачених доходів.

Під час перевірки пошук наявної в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкової інформації щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, здійснюється з використанням реєстраційного номера облікової картки платника податків, зазначеного в позиції 1 декларації. У разі відмови такої особи через свої релігійні переконання від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків такий пошук здійснюється за прізвищем, імям, по батькові, серією та номером паспорта громадянина України, які зазначені в позиції 1 декларації.

Отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел (п.6).

У разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на пятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтвердні документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки (п.12).

Таким чином, Порядок №1100 (у редакції, яка була чинною на час складання оскарженого висновку, тобто 19.06.2015 року) не передбачав можливості невідображення у висновку факту встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону навіть за умови надання особою обґрунтованих пояснень причин виникнення недостовірності відомостей.

Колегія суддів звертає увагу, що Наказом Міністерства фінансів №626 від 06.07.2015 року, п.6 Порядку №1100 було доповнено новим абзацом, згідно з яким, про встановлення недостовірності відомостей, які підлягали перевірці згідно з пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону, вказується у висновку про результати перевірки у разі, якщо вартість майна (майнових прав), набутого (набутих) особою, стосовно якої проводилася перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону, перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Оскаржуваним висновком від 19.06.2015 року (а.с.13, 14) встановлено, що позивач надала недостовірні відомості щодо наявності майна (земельної ділянки площею 0,0490 га), однак вартість цього майна відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, на теперішній час вказана недостовірність не підлягала б відображенню у висновку, однак, на час складання висновку відповідач правильно відобразив у ньому наведену недостовірність, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Саме за таких підстав, суд першої інстанції вважав необхідним відмовити у задоволенні позову, тому колегія суддів вважає необґрунтованим довід апелянта про те, що в основу своїх висновків суд поклав твердження прокуратури про те, що оскаржуваний висновок є складовою частиною люстраційної перевірки, за результатами якої можливе прийняття певного рішення, тому сам по собі вказаний висновок не порушує права позивача.

Також, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Аналізуючи практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України «Про очищення влади», Вищий адміністративний суд України з питання: «Визначення критеріїв здійснення очищення влади (люстрації), повязаних із висновками про результати перевірки» зазначив:

«… Питання застосування Закону про очищення влади регламентовані Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі Порядок № 563), Порядком проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 3 листопада 2014 року № 1100 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 листопада 2014 року за № 1385/26162 (далі Порядок № 1100).

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону про очищення влади протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з частиною восьмою статті 3 Закону про очищення влади заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Частиною пятою статті 5 Закону про очищення влади визначено, що перевірці підлягають: 1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; 2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України (далі контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону про очищення влади (далі відомості), зазначених особами, перелік яких наведено у пунктах 1 11 частини першої статті 2 Закону про очищення влади, у деклараціях, за формою, встановленою Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі перевірка) встановлено Порядком № 1100.

Пунктом 3 цього Порядку визначено загальний алгоритм проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки, який включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого частиною четвертою статті 5 Закону, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтвердних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації, у тому числі копії трудової книжки особи, стосовно якої проводиться перевірка;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

- аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою зясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

- порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

- порівняльному аналізі наявної інформації з метою зясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтвердних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обовязкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», за встановленою формою (далі висновок про результати перевірки) та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 5 Закону про очищення влади керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини пятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку…

Вживання у тексті частини восьмої статті 3 Закону про очищення влади єднального та розділового сполучника «та/або» дозволяє дійти висновку, що вказана заборона застосовується до осіб за наявності одного з двох наступних критеріїв.

За першим критерієм необхідно враховувати, що підставами для звільнення є недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру та невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у декларації, не є самостійним критерієм для заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. Ця обставина обовязково повинна бути поєднана із висновком про невідповідність вартості майна (майнових прав) доходам, отриманим із законних джерел.

За другим критерієм достатньою підставою для звільнення є невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Таким чином, для вжиття заборони за першим критерієм необхідно встановити недостовірність відомостей та невідповідність вартості майна (майнових прав), зазначених у деклараціях, доходам, отриманим із законних джерел.

Для вжиття заборони за другим критерієм необхідно встановити невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного в деклараціях, набутого на час перебування на відповідних посадах, доходам, отриманим із законних джерел.

Саме ці відомості згідно з пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону підлягають перевірці…

Таким чином, сама інформація про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування заборони без врахування обовязкових умов, що таке майно (майнові права) було набуте за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 10 частини першої статті 2 Закону, і його вартість не відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Наявність у висновку про результати перевірки інформації про підтвердження законності джерел набуття майна (майнових прав), вказаних у декларації, або виявлених органами державної фіскальної служби у процесі проведення перевірки, не може бути підставою для застосування відповідної заборони».

Як зазначалось вище колегією суддів, оскаржуваним висновком встановлено, що позивач надала недостовірні відомості щодо наявності майна (земельної ділянки площею 0,0490 га), однак вартість цього майна відповідає доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, за своїм змістом оскаржуваний висновок є таким, що вказує на неможливість застосування до позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», відповідно, доводи ОСОБА_4 про протиправність оскаржуваного висновку є необґрунтованими.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 грудня 2015 року.

Головуючий: Л ОСОБА_1

Суддя:ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3