Справа № 813/3576/15
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Справа № 813/3576/15

11 год. 48 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.;

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті (Турецька Республіка), що діє в Україні через Представництво ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся позивач - ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті (Турецька Республіка), що діє в Україні через Представництво ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті (далі позивач, Представництво) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі відповідач, ДПІ у Шевченківському районі м. Львова), в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № /10157 від 30.06.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 1473772,50 грн. та № /10159 від 30.06.2015 року, яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ в розмірі 2333465,00 грн. в податковій декларацій за грудень 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення контролюючого органу є безпідставними, протиправними та слід скасувати, оскільки при прийнятті вказаних повідомлень-рішень порушено приписи ст. 19 Конституції України та п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України.

24.09.2015 року за вх. № 31626 позивачем подано заяву про зміну (уточнення) підстав предявлення позову /Т.І, а.с.141-151/. Так, позивач зазначив, що висновки викладені в акті перевірки є недостовірними, формальними та такими, що не відповідаються фактичним обставинам справи. Господарські операції між позивачем та його контрагентами Товариством з обмеженою відповідальністю «ХоСаРо», Товариством з обмеженою відповідальністю ВКП «ІнтерТрансСтрой», Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокбудкепітал», Товариством з обмеженою відповідальністю «Будресурс-К», Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Лакшері Кепітал», Товариством з обмеженою відповідальністю «Монолитфорт» та ТОВ «Торенія» (далі - контрагенти) були реальними, товарними мали на меті одержання прибутку та підтверджені усією необхідною документацією наданою як до перевірки, так і до матеріалів справи. Зазначено, що застережень до такої не висловлено ні під час перевірки, ні у судових засіданнях.

Акцентував увагу, що позивач не може нести відповідальності за недотримання податкової дисципліни його контрагентом. В контексті рішення Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» зазначено, що такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило право на справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогу захисту права власності.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, з врахуванням заяви про уточнення підстав предявлення позову, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю, з підстав, викладених у письмових запереченнях /Т.І, а.с.124-137/. Зазначив, що за результатами перевірки господарських операцій позивача та його контрагентів встановлено, що такі не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів , виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Тобто, на переконання відповідача, мало місце лише фіксування та документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку, оскільки операції по придбанню товарів не підтверджено. Вважає позовні вимоги безпідставними та неогрунтованими, а рішення контролюючого органу обґрунтованими, прийнятими в межах компетенції та на підставі положень, визначених Податковим кодексом України, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Позивач - фірма ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті (Турецька Республіка) є нерезидентом. З метою здійснення господарської діяльності на території України створено Представництво «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ОСОБА_6 Ширкеті», яке зареєстровано 15.11.2005 року Міністерством економіки України, ; взято на податковий облік 22.11.2005 року; перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Львова /а.с.12/.

Відповідно до Постанови від 13.03.2015 року про призначення позапланової виїзної документальної перевірки представництва «Onur Taahhut Tasimacilik ve Ticaret Limited Sirketi» в Україні, /Т.VII, а.с.2-4/ слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, за результатами розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 00000869 постановлено призначити у даному кримінальному провадженні позапланову виїзну документальну податкову перевірку позивача про можливі порушення платником податків податкового та валютного законодавства України за період часу 2013-2014 років; під час перевірки, зокрема, необхідно зясувати повноту сплати податків Представництва за вказаний період; провести зустрічні податкові перевірки по підприємствах ланцюга, з якими співпрацювало Представництво.

На виконання вказаної постанови слідчого, а також керуючись п. 75.1 ст. 75, підп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України видано наказ № 256 від 21.04.2015 року про проведення позапланової перевірки представництва «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ОСОБА_6 Ширкеті» /Т.І, а.с.156-157/.

Так, ДПІ в Шевченківському районі м. Львова проведено позапланову виїзну документальну перевірку представництва «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ОСОБА_6 Ширкеті» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період 2013-2014 років, про що складено акт № 225/69/13-07-22-01-10/26579227 від 02.06.2015 року /Т.І, а.с.10-117/.

Вказаним актом зафіксовано порушення позивачем:

- п. 44.1 ст. 44, п. 138.2 ст. 138, підп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, а саме: завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 5458419,23 грн.;

- п. 192.1 ст. 192, п. 186.1 ст. 186, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме завищено податковий кредит, в результаті чого завищено відємне значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24 декларації) станом на 31.12.2014 року на 2333465,00 грн.;

- підп. 163.1.2 п. 163.1 ст. 163, п. 178.5 ст. 178, підп. 164.1.2 п. 164.1 підп. 164.2.17 п. 174.2, п. 164.3, п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на загальну суму 2119,52 грн.

Позивач не погодившись із вказаними висновками, подав заперечення на акт перевірки від 18.06.2015 року та доповнення до заперечення від 18.06.2015 року від 19.06.2015 року /Т.І, а.с.158-167, 168/

Контролюючий орган за результатами перевірки та на підставі висновків зафіксованих в акті перевірки прийняв, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення № /10157 від 30.06.2015 року, за платежем: податок на прибуток, на суму 1473772,50 грн. (в т.ч. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 491257,50 грн.) /Т.І, а.с.8/;

- податкове повідомлення-рішення № /10159 від 30.06.2015 року про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2333465,00 грн. /Т.І, а.с.9/.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи такі протиправними, позивач звернуся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо реальності ведення господарських операцій між Представництвом та ТОВ «ХоСаРо», ТОВ ВКП «ІнтерТрансСтрой», ТОВ «Брокбудкепітал», ТОВ «Будресурс-К», ТОВ "Монолитфорт", ТОВ «Компанія Лакшері Кепітал», ТОВ «Торенія», за результатами яких позивачем визначено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів з 01.01.2011 року регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України (далі ПК України) № 2755-VI від 02.12.2010 року платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до підп. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Слід зазначити, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1. ст. 44 ПК України).

Крім того, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (п. 44.3 ст. 44 ПК України).

Згідно з підп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

Згідно з п. 138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку.

Відповідно до п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Щодо податкового кредиту, то згідно з п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за Договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Варто зазначити, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відтак, необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із п. 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 201.1ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця)) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового Договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна, згідно з п. 201. 6. ст. 206 ПК України, є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201. 7. та п. 201. 10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, Закон не ставить у залежність необхідність попередньої сплати ПДВ до бюджету кінцевим споживачем як умову для формування податкового кредиту. Тому аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що між позивачем (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_7 Інтернешнл» (покупець) укладено договір постачання № 31-03 від 31.03.2011 року /Т.І, а.с.192/, відповідно до якого постачальник зобовязується протягом дії договору поставляти покупцеві товар за цінами, в асортименті (по номенклатурі) і кількості, що узгоджується сторонами в специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених договором.

Загальний обсяг товару, що продається за даним договором визначається протягом терміну дії договору, з врахуванням кількості, асортименту товару по всім переданим, відповідно до цього договору товарам.

Загальна ціна договору визначається кількістю отриманого та сплаченого товару покупцем протягом строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах. Розрахунки здійснюються в безготівковому порядку за домовленістю сторін. Право власності до покупця на товар переходить з дати поставки товару, що вказана в накладних документах на товар (видаткових накладних та/або акти приймання-передачі).

Передача товару здійснюється за накладними на підставі довіреності уповноваженого представника покупця.

Покупець зобовязаний прийняти товар, здійснити перевірку його кількості і якості згідно відвантажувальних накладних. Датою поставки - є дата фактичної передачі товару покупцю, що фіксується підписами уповноважених представників покупця із зазначенням дати прийняття товару на накладній.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і дає до 31.12.2011 року, термін дії договору продовжується на наступний 1 рік і так кожен рік, якщо жодна сторона не повідомить про інше протилежну сторону не пізніше, ніж за 30 днів до дати закінчення поточного терміну дії цього договору.

До матеріалів справи на підтвердження реальності операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено: копію специфікації № 19 від 01.11.2013 року відповідно до яої постачанню підлягають моторні мастила Mobil Devlac, тосол, адгезійні добавки, бітумні емульгатори, кальцій хлористий, азотна кислота, вода технічна, мінеральний порошок, бруски обрізні з хвойних порід загальною вартістю 677605,54 грн. (в т.ч. ПДВ 112934,26 грн.) /Т.І, а.с.193/; копію специфікації № 20 від 02.12.2013 року, відповідно до якої постачанню підлягають моторні мастила Mobil Devlac, тосол, адгезій ні добавки, бітумні емульгатори, кальцій хлористий, азотна кислота, вода технічна, мінеральний порошок, бруски обрізні, топселл, бітумна емульсія, стовпчики із пластмаси (спрямовуючі), кратон загальною вартістю 3286676,27 грн. (в т.ч. ПДВ 547779,38 грн.) /Т.І., а.с.194/; копії видаткових накладних: № 40 - № 44 від 30.11.2013 року та копії податкових накладних № 10/10, № 11/10, № 12/10, № 13/10, № 14/10 від 30.11.2013 року /Т.І, а.с.205-2014/; копії видаткових накладних № 48-54 від 31.12.2013 року та копії податкових накладних № 9/10, № 10/10, № 11/10, № 12/10, № 13/10, № 14/10, № 15/10 від 31.12.2015 року /Т.І, а.с.229-240/.

Крім цього, між позивачем (орендар) та орендодавцем (ОСОБА_7 Інтернешнл) укладено договір оренди від 16.01.2013 року /Т.V, а.с.17-18/, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступне майно: вантажний сідловий тягач: марка MAN TGA 01 А, 2005 р.в., обєм двигуна 10518, кузов № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2.; загальний напівпричіп марки SCHMITZ SCF 24Т, 1198 р.в., кузов № НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_4; вантажний сідловий тягач марка MAN 18/463, 2001 р.в., обєм двигуна 12816, кузов № НОМЕР_5, д.н.з. АА892СВ.

Вказані транспортні засоби будуть використовуватись орендарем для вантажних перевезень з територією службових поїздок в адміністративно-територіальних межах України. Орендна плата встановлюється в розмірі 10000,00 грн. за одиницю за місяць.

На підтвердження факту одержання вказаних транспортних засобів до матеріалів справи долучено копії актів приймання-передачі сідельного тягача з причепом /Т.V, а.с.19-21/.

Крім того, до матеріалів справи долучено копії заяв ТОВ «ОСОБА_7 Інтернешнл» до Львівськоїх митниці Міндоходів про надання дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів (дорожньо-будівельної техніки) Представництву «ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 Лімітед Ширкеті» вих. № 48/Л від 07.07.2014 року з додатком переліком техніки, та вих. № 31 від 07.07.2014 року з додатком переліком техніки.

На підтвердження ввезення дорожньо-будівельної техніки на митну територію України до матеріалів справи долучено копії митних декларації (форма МД-2).

На підтвердження факту одержання вказаних транспортних засобів до матеріалів справи долучено копії актів приймання-передачі сідельного тягача з причепом /Т.VІ, а.с.129,130, 131-147, 148, 149, 150-152, 153-227/.

Актом перевірки зафіксовано завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток по розрахунках з ТОВ «Компанія Лакшері Кепітал» за 2014 рік на 348905,88 грн. /Т.І, а.с.42/

Судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Компанія Лакшері Кепітал» (постачальник) укладено договір постачання № 1 від 01.07.2014 року /Т.ІІ, а.с.1/, відповідно до якого постачальник зобовязується поставити у власність покупця наступне: труби сталеві електрозварні прямошовні зовнішній діаметр 530 мм 6, 937т.; труби сталеві електрозварні прямошовні зовнішній діаметр 820 мм 7,74 т. (далі - товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених цим договором.

Загальна сума поставки 62377,25 грн., ПДВ 20% 12475,45 грн., разом 74852,70 грн. Розрахунки за кожну партію товару здійснюється в безготівковому порядку за домовленістю сторін. Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару, що вказана в накладних документах на товар (видаткових накладних та/або акти приймання-передачі).

Постачальник зобовязаний передати товар покупцю у відповідній кількості та належній якості. Передача партії товару здійснюється за накладними на підставі довіреності уповноваженого представника покупця на території постачальника, покупець здійснює транспортування власним транспортом та за рахунок власних коштів.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором.

Згідно з додатком № 1 до вказаного договору від 12.09.2014 року /Т.ІІ, а.с.2/, внесено зміни до п. 1.1 розділу та викладено в наступній редакції:

« 1.1. постачальник зобовязується поставити у власність покупця наступне: труби сталеві електрозварювальні прямошовні зовнішній діаметр 530х8 мм 12,499т; труби сталеві електрозварювальні прямошовні зовнішній діаметр 820х9 мм 7,74т.; труби сталеві електрозварювальні прямошовні зовнішній діаметр 820х10 мм 9,6т.; труби сталеві електрозварювальні прямошовні зовнішній діаметр 720х8 мм 3,102т.; труби сталеві електрозварювальні прямошовні зовнішній діаметр720х10,5 мм 9,92т; труби сталеві електрозварювальні прямошовні зовнішній діаметр 1220х12 мм 28,8т (далі - товар), …»;

Крім того, загальну суму поставки визначено 348905,88 грн., ПДВ 20% 69781,18 грн., разом 418687,06 грн. Постачальник зобовязаний доставити товар до визначеного покупцем місця: м. Львів, вул. Богданівська, 42/7.

В той же час, відповідно договору № 16 від 14.08.2015 року, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «Захист-пром» /Т.ІІ, а.с.3-5/, виконавець бере на себе зобовязання своєчасно та добросовісно виконувати роботу, передбачену п. 1.2 Договору, а Замовник, зі свого боку, зобовязується своєчасно здійснювати оплату виконаної роботи виконавцем. Виконавець бере на себе зобовязання виконати антикорозійну ізоляцію сталевих труб поставки «Замовника», за даним договором в кількості та асортименті; забезпечити своєчасну поставку труб за умови поставки замовником, прийняти виконану виконавцем роботу; своєчасно здійснювати оплату виконаної виконавцем роботи згідно наданих документів. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві кошти на підставі рахунку для оплати, сформованого згідно узгодженої договірної ціни та асортимент труб.

Відповідно до додаткової угоди сторони погодили, що замовник зобовязаний забезпечити своєчасну поставку труб на адресу виробничих потужностей виконавця: м. Львів, вул. Богданівська, 42/7, передати виконавцю труби, кількість яких зазначити у акті приймання-передачі матеріальних цінностей; прийняти виконану виконавцем роботу та труби після здійснення робіт відповідно до п. 1.2. розділу 1 Договору на території виробничих потужностей виконавця: м. Львів, вул. Богданівська, 42/7, власним транспортом здійснити доставку на обєкті будівництва. Передачу оформити актом приймання-передачі матеріальних цінностей після обробки. Оскільки доставка ТМЦ (труб) здійснюється транспортом замовника, ТТН складатимуться останнім на вимогу виконавця.

Своєчасно здійснювати оплату виконаної виконавцем роботи згідно наданих документів. Отримувати від замовника труби замовника на території виробничої виконавця шляхом підписання актів виконання робіт. Передачу труб після виконання робіт відповідно до п. 1.2 розділу І Договору оформити актом приймання-передачі матеріальних цінностей після обробки». /Т.ІІ, а.с.6/

Представник позивача пояснив, що для забезпечення будівництва трамвайної лінії у м. Львові до житлового масиву «Сихів» по трамвайній лінії № 4 виникла необхідність в придбанні труб для футлярів інженерних мереж. Вказаного контрагента обрано серед інших, оскільки, наприклад, ТОВ «Інтерпайп Україна», компанія «Метал-Холдинг-Львів» не змогли запропонувати готові вироби з необхідними технічними параметрами.

На підтвердження реальності операцій за вказаними договорами до матеріалів справи долучено: копії видаткових накладних, виписаних ТОВ «Компанія Лакшері Кепітал», копії ТТН, копії актів приймання-передачі матеріальних цінностей; копія довідки щодо розрахунків з ТОВ «Компанія ЛАКШЕРІ Кепітал» /Т.ІІ, а.с.7-31/.

Застережень до вказаних первинних документів не висловлено.

Згідно з актом перевірки встановлено завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток по розрахунках з ТОВ «Будресурс-К» на 2014 рік на 22450,00 грн. /Т.І, а.с.39/ та завищено податковий кредит з ПДВ за січень 2014 року на 4490,00 грн. /Т.І, а.с.77/.

Між позивачем (замовник) або ТОВ «Будресурс-К» (виконавець) укладено:

- договір № 18/11-13П на виконання робіт від 18.11.2013 року /Т.ІІ, а.с.32/, відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених договором виконавець бере на себе зобовязання своїми силами, на власний ризик виконати ремонт силового електрокабелю КЛ-10 кв, прокладання кабельної вставки АСБ-10 3х150 довжиною 25м., монтаж двох муфт СТП-10 150-240. Замовник зобовязується передати виконавцю оладнання для виконання монтажу, прийняти та своєчасно оплатити виконані роботи.

Вартість монтажних робіт за договором складає 4200,00 грн., в т.ч. ПДВ 700,00 грн. Загальна сума договору може змінюватись залежно від обсягу виконаних робіт, лише за взаємною згодою сторін.;

- договір купівлі-продажу № 18-11/13 від 18.11.2013 року /Т.ІІ, а.с.35-36/, відповідно до якого продавець ТОВ «Будресурс-К», зобовязується передати у власність позивача покупця обладнання, а саме: електрокабель ААБ-10 3х150, муфту Raychem загальною вартістю 9720,00 грн., в покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах цього договору (в т.ч. ПДВ 1620,00 грн.). оплата товару 100% оплачується покупцем на розрахунковий рахунок продавця не пізніше 3 календарних днів з моменту поставлення продавцем рахунку. Строк поставки обладнання 20 календарних днів після надходження на розрахунковий рахунок попередньої оплати. Продавець має право провести дострокове відвантаження продукції. Поставка здійснюється на умовах EXW Франко-завод, м. Київ, відповідно до Інкотермс 2010. Продавець повинен передати покупцю разом з товаром товаросупровідні документи. Місце відвантаження товару склад виробника, вид транспорту автомобільний. Доставка здійснюється покупцем власним транспортом. Передача товару здійснюється в місці поставки, з оформленням передачі шляхом підписання накладної та/або акту прийому-здачі товару.

На підтвердження реальності операцій за вказаним договором до матеріалів справи долучено: копію дефектного акту на ремонт автомобільної дороги МОЗ Київ-Харків-Довжанськ лот 5 км 239+217 245+050, лот 6 км 245+050 258+000, лот 7 км 323+000 329+050; обєм виконання робіт: ремонт силового електрокабеля КЛ-10кВ в смузі відводу автомобільної дороги МОЗ Київ Харків Довжанськна ПК 326+400; ремонт силового кабелю КЛ-10 кВ; прокладання кабельної вставки АСБ-10 3х150 (25м); монтаж муфт СТП-10 150-240 (2 шт.) від 14.11.2013 року та з аналогічними умовами від 26.11.2013 року /Т.ІІ, а.с.33, 34/; копію видаткової накладної № 1129/03 від 29.11.2013 року та копію податкової накладної № 1554 від 29.11.2013 року /Т.ІІ, а.с.37, 38/; копію подорожнього листа від 29.11.2013 року /Т.І, а.с.39/; копію акту прийому-здачі виконаних робіт від 29.11.2013 року /Т.І, а.с.40/; копію видаткової накладної № 1119/03 від 19.11.2013 року та копію податкової накладної № 1549 від 19.11.2013 року, № 1549 від 19.11.2013 року, № 1548 від 19.11.2014 року /Т.ІІ, а.с.41, 42, 43, 46/; копію подорожнього листа від 19.11.2013 року; копію акту прийому-здачі виконаних робіт за 19.11.2013 року /Т.ІІ, а.с.45/; копію довідки щодо розрахунків за листопад 2013 року, а саме здійснено розрахунки: 19.11.2013 року 9720,00 грн.; 19.11.2013 року 4200,00 грн.; 29.11.2013 року 8820,00 грн., 29.11.2013 року 4200,00 грн. Станом на 01.09.2015 року заборгованість у позивача перед ТОВ «Будресурс-К» - відсутня /Т.ІІ, а.с.47/.

На підтвердження здійснення поставки власним транспортом згідно подорожніх листів до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за позивачем /Т.ІІ, а.с.48/.

Застережень до вказаних первинних документів не висловлено.

Актом перевірки також зафіксовано завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток по розрахунках з ТОВ «Брокбудкепітал» за 2014 рік на суму 541742,00 грн. /Т.І, а.с.36/ та завищено податковий кредит з податку на додану вартість на 108348,50 грн., в т.ч. за січень 2014 року на 91600,50 грн., за лютий 2014 року на суму 16748,00 грн. /Т.І, а.с.73/

Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «Брокбудкепітал» (продавець) укладено договір постачання № 152 від 20.07.2012 року /Т.ІІ, а.с.49-50/, відповідно до якого постачальник зобовязується протягом дії даного договору поставляти покупцеві товар за цінами в асортименті (по номенклатурі) і кількості, що узгоджується сторонами у видаткових накладних, які є невідємною частиною цього договору, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах, установлених даним договором. Загальна ціна договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всого строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах. Розрахунки провадяться в безготівковій формі. Право власності до покупця переходить в день поставки товару, що вказана в накланих на товар. Передача партії товару здійснюється за накладними на підставі довіреності уповноваженого представника покупця.

Факт придбання та використання у вланій гоподарській діяльності придбаного у ТОВ «Бродбудкепітал» щебеню підтверджено копіями видатових та податкових накладних: № 1021 від 02.09.2013 року; № 1021 від 02.09.2013 року; № 1022 від 03.09.2013 року; № 1022 від 03.09.2013 року; № 1023 від 04.09.2013 року; № 1023 від 04.09.2013 року; № 1024 від 05.09.2013 року; № 1024 від 05.09.2013 року; № 1025 від 09.09.2013 року; № 1025 від 09.09.2013 року; № 1026 від 10.09.2013 року; № 1026 від 10.09.2013 року; № 1027 від 11.09.2013 року; № 1027 від 11.09.2013 року; № 1028 від 12.09.2013 року № 1028 від 12.09.2013 року; № 1029 від 13.09.2013 року; № 1029 від 13.09.2013 року;№ 1030 від 17.09.2013 року; № 1030 від 17.09.2013 року; № 1031 від 18.09.2013 року; № 1031 від 18.09.2013 року; № 1032 від 22.09.2013 року; № 1032 від 22.09.2013 року та копіями ТТН /Т.ІІ, а.с.51-170/.

До матеріалів справи також долучено довідку щодо розрахунків з вказаним контрагентом, відповідно до якого за вересень 2013 року здійнено оплати: 04.09.2013 року 200000,00 грн.; 13.09.2013 року 250000,00 грн.; 24.09.2013 року 200000,00 грн. Станом на 01.09.2015 року заборгованість позивача перед контрагентом становить 214693,63 грн. /Т.ІІ, а.с.191/.

Застережень до вказаних первинних документів не висловлено.

Відповідно до акту перевірки зафіксовано завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток по розрахунках з ТОВ ВКП «ІнтерТрансСтрой» за 2014 рік на 442496,25 грн. /Т.І, а.с.31/ та завищено податковий кредит з податку на додану вартість по розрахунках з вказаним контрагентом на 88499,25 грн., в т.ч. за січень 2014 року на 33333,34 грн., за лютий 2014 року на 55165,91 грн. /Т.ІІ, а.с.68/

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ВКП «ІнтерТрансСтрой» (постачальник) укладено договір поставки № 1 /Т.ІІ, а.с.192-193/, відповідно до якого постачальник зобовязується протягом дії договору поставляти покупцеві товар, асортимент якого погоджений сторонами в специфікації, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених договором.

Так, згідно з специфікацією позивачем придбано звено круглої труби ЗК 9.100 70 шт., відкосне крило СТ-4 (блок 38) 52 шт., портальна сторінка СТ-10 26 шт., відкосне крило СТ-6 (блок 40) 8 шт., портальна стінка СТ-12 (блок 36) 4 шт.

Представником позивача надано пояснення, що ТОВ ВКП «ІнтерТрансСтрой» обрано Представництвом як постачальник, оскільки між ними існували господарські відносини з 2012 року по сьогоднішній день, про що свідчать реєстри синтетичного та аналітичного обліку.

На підтвердження реальності операцій за договором до матеріалів справи долучено копії: рахунку № 031212-002 від 03.12.2012 року; платіжного доручення № 12039 від 28.01.2013 року; податкових накладних; платіжного доручення № 12195 від 20.02.2013 року; копії видаткових накладних за період лютий 2013 року березень 2013 року та подорожніх листів за аналогічний період /Т.ІІ, а.с.194, 195-250, Т.V, а.с.1-15/.

Також на підтвердження поставки товару власним транспортом до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу /Т.V, а.с.16/.

Згідно з довідкою щодо розрахунків з контрагентом, зазначено: 28.01.2013 року здійснено оплату за відвантаження ТМЦ в сумі 200000,00 грн., 01.02.2013 року 150000,00 грн.; 20.02.2013 року 153683,55 грн., 26.07.2013 року 27321,00 грн. Станом на 01.09.2015 року заборгованість у позивача перед контрагентом відсутня /Т.V , а.с.22/.

Зауважень до первинної документації не висловлено.

Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «ХоСаРо», актом перевірки зафіксовано завищення витрат, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток по розрахунках з ТОВ «ХоСаРо» за 2014 рік на 4097400,00 грн. /Т.І, а.с.28/ та завищення податкового кредиту за листопад 2014 року в сумі 486147,67 грн., грудень 2014 року 843731,67 грн. на загальну суму 1329878,34 грн. /Т.І., а.с.64/

Відповідно до договору поставки № 12/11 від 12.11.2014 року /Т.V, а.с.23/, постачальник (ТОВ «ХоСаРо») зобовязується протягом дії даного договору поставляти покупцеві (позивач) товар, асортимент якого погоджено сторонами в специфікації, що є додатком до цього договору, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених даним договором. Товар постачається покупцеві партіями згідно заявок (замовлень) останнього, які можуть передаватись постачальникові засобами поштового, факсимільного звязку, по електронний пошті або в інший спосіб. Партія товару визначається обсягом замовлення покупця, а не кількістю одиниць залученого транспорту. Асортимент, обсяг, кількість (обсяг) і вартість кожної окремої партії товару визначається в накладних, що складаються по факту поставки (передачі) всього замовленого покупцем товару. Розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі. Постачальник зобовязаний передати товар покупцю у замовленій останнім кількості та належної якості. Передача партії товару здійснюється уповноваженому представнику покупця за накладними. Покупець зобовязаний прийнятим товар, здійснити перевірку його кількості згідно відвантажувальних документів. Товар вважається переданим у власність покупця з дати складення накладної на цей товар. Датою поставки є дата складення накладної про передачу партії товару /Т.V, а.с.23/.

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору сторони домовились про те, що поставка товару здійснюється одним з наступних способів. Продавцем (власними силами чи силами третіх осіб на свій вибір) за власний рахунок на обєкт за адресою Полтавська область, Полтавський район с. Абазівка. Покупцем власним автотранспортом на обєкт за адресою Полтавська область, Полтавський район, с. Абазівка /Т.V, а.с.24/. Згідно з додатком № 2 специфікація сторони домовились про поставку відсіву 0*5, щебеню 40-70, щебіню 5-20, мінерального порошку /Т.V, а.с.25/.

Представник позивача пояснив, що вказані відносини зумовлені необхідністю забезпечити будівельними матеріалами робіт на обєкті «капітальний ремонт автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський». Придбані у контрагента ТМЦ призначені для виробництва асфальтобетонних та/або щебеневопіскових сумішей, насипання на нижні шари дороги.

Зазначив, що пропозиція вказаного контрагента обрана як найвигідніша у співвідношеннях ціни товару, необхідних обсягів товару, відповідність потреба покупця, час одержання. Особливу увагу звернув, що ТОВ «ХоСаРо» представляло товар під завантаження у м. Києві, що географічно ближче до с. Абазівка Полтавського району Полтавської області, ніж аналогічні пропозиції львівських постачальників, що мало наслідком менший обсяг витрат, повязаних з транспортуванням товару.

На підтвердження реальності господарських операцій за даним договором до матеріалів справи долучено копію рахунку на оплату № 420 від 24.10.2014 року; копію платіжного доручення № 15122 від 20.11.2014 року; копію податкової накладної № 30 від 20.11.2014 року, копію видаткової накладної № 492 від 28.11.2014 року; копію на оплату № 464 від 24.11.2014 року; № 15133 від 24.11.2014 року; копію податкової накладної № 31 від 24.11.2014 року; копію видаткової накладної № 493 від 28.11.2014 року, копію платіжного доручення № 15132 від 24.11.2014 року; копія податкової накладної № 32 від 24.11.2014 року; копія видаткової накладної № 494 від 28.11.2014 року /Т.V, а.с.26-36/, копія рахунку на оплату № 525 від 09.12.2014 року; копія платіжного доручення № 15186 від 09.12.2014 року, копія податкової накладної № 11 від 09.12.2014 року; копія видаткової накладної № 22 від 29.01.2015 року; копія видаткової накладної № 131 від 31.03.2015 року, № 554 від 24.12.2014 року, № 15226 від 24.12.2015 року, копія податкової накладної № 24 від 24.12.2014 року, копія видаткової накладної № 23 від 29.01.2015 року /Т.VІ, а.с.119-127/, а також копії ТТН /Т.ІІІ, а.с.2-250, Т.ІV, а.с.1-250, Т.V, а.с.37-250, Т.VІ, а.с.1-118/.

Згідно з довідкою про розрахунки з вказаним контрагентом встановлено, що оплату здійснено 20.11.2014 року в сумі 890800,00 грн., 24.11.2014 року 1808900,00 грн., 24.11.2014 року 217180,00 грн., 05.12.2014 р. 2000000,00 грн., 09.12.2014 року 2464945,00 грн., 24.12.2014 року 597445,00 грн. заборгованість позивача перед контрагента відсутня /Т.VІ, а.с.128/.

Представник позивача зазначив, що відповідачем не висловлено жодних застережень до вказаної первинної документації.

Щодо господарських відносин між позивачем та ТОВ «Монолитфорт» судом встановлено наступне.

Актом перевірки зафіксовано, що за результатами вказаних операцій позивачем завищено витрати що враховуються при визначенні обєкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 5424,90 грн. та завищено податковий кредит з податку на додану вартість за жовтень 2014 року на 1084,98 грн. /Т.І, а.с.44, 80/

Представником позивача надано пояснення, що між позивачем та вказаним контрагентом укладено усний договір про поставку емалі сріблястої КО-811 та розчинника. На підтвердження вказаного до матеріалів справи долучено копію видаткової накладної № 766 від 15.10.2014 року на суму 6509,88 грн. в т.ч. ПДВ 1084,98 грн., копію податкової накладної № 41 від 14.10.2014 року, копію банківської виписки про проведення оплати /Т.VIII, а.с.6, 7, 8/.

Застережень до вказаних документів не висловлено, пояснень представником відповідача щодо вказаних господарських операцій не надано.

Щодо господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торенія» судом встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ за січень 2014 року на 649552,64 грн. /Т.І, а.с.85/

Між позивачем (покупець) та ТОВ «Торенія» (продавець) укладеного договір поставки № 01/12-1 від 01.12.2012 року /Т.І, а.с.190-191/, відповідно до якого постачальник зобовязується протягом дії договору поставляти покупцеві товар, асортимент якого погоджено сторонами в специфікації, що є додатком до цього договору, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його на умовах, встановлених договором. Товар передається покупцеві партіями згідно заявок (замовлень) останнього, які можуть передаватись постачальникові засобами поштового, факсимільного звязку по електронній пошті або у інший спосіб. Партія товару визначається обсягом замовлення покупця, а не кількістю одиниць залученого транспорту. Асортимент, кількість (обсяг), вартість кожної окремої партії товару визначається в накладних, що складаються по факту поставки (передачі) всього замовленого покупцем товару. Загальна ціна договору складається з вартості товару, переданого покупцеві на виконання умов цього договору. Ціну товару за його одиницю виміру погоджено сторонами в специфікації, що є додатком до цього договору. Розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем в безготівковому порядку шляхом сплати вартості одержаної партії товару на банківський рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок постачальника. В вартість товару включено витрати постачальника, повязані з зберіганням, навантаженням і поставкою погоджене специфікацією, що є додатком до цього договору, місце. Постачальник зобовязаний передати товар покупцю у замовленні останнім в кількості та належної якості. Передача товару здійснюється уповноваженому представнику покупця за накладними на підставі довіреності покупця, який зобовязаний прийняти товар, здійснити перевірку його кількості згідно навантажувальних документів. Товар вважається переданим у власність покупця з ати складення накладної на цей товар. Товар постачається автомобільним транспортом на умовах, аналогічних до умов EXW (склад) постачальника визначеного в специфікації, визначених в едиції 2010 року. Датою поставки є дата складення накладної про передачу товару. Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

На підтвердження реальності господарських операцій за договором до матеріалів справи долучено копії видаткових накладних № 2911-1, № 2911-2, № 2911-3, № 2911-4, № 2911-5 від 29.11.2015 року та копії податкових накладних № 1736, № 1737, № 1738, № 1739, № 1740 від 29.11.2013 року /Т.І, а.с.195-204/, а також копії видаткових накладних № 3112-1, № 3112-2, № 3112-3, № 3112-4, № 3112-5, № 3112-6, № 3112-7 від 31.12.2013 року та копії податкових накладних № 2395, № 2396, № 2397, № 2398, № 2399, № 2400, № 2401 від 31.12.2013 року /Т.І, а.с.215-228/.

Також, до матеріалів справи долучено довідку про те, що позивачем щодо розрахунків з ТОВ «Торенія» за відвантажені товарно-матеріальні цінності за листопад-грудень 2013 року здійснено оплати: 25.12.2013 року в сумі 80712,00 грн.; 25.12.2013 року в сумі 919288,00 грн., 30.12.2013 року в сумі 1150000,00 грн. Станом на 01.09.2015 року заборгованість позивача перед вказаним підприємством відсутня /Т.І, а.с.241/.

Застережень до вказаних первинних документів не висловлено ні у акті перевірки, ні в судових засіданнях.

Представник відповідача щодо вказаного контрагента акцентував увагу, що відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 26.08.2014 року у справі № 758/9746/14-к клопотання прокурора прокуратури Києво-Святошинського району Київської області задоволено та звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_8, який своїми умисними діями, які виразились у створенні субєкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ «Торенія» , з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво) за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у звязку з закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито /Т.VIII, а.с.5/.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо значення кримінального провадження № 0000036 і надання як доказу вказаної вище ухвали у цьому провадженні, для аналізу господарських відносин між позивачем і ТОВ «Торенія», оскільки, згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України, обов'язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. В матеріалах справи відсутня інформація про наявність вироку в кримінальному провадженні № 0000036.

Відповідно до розяснень Вищого адміністративного суду України у листі від 14.11.2012 року № 2379/12/13-12 «Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України», обставини, встановлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах чи справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатися як обов'язкові відповідно до частини четвертої статті 72 КАС України.

Суд зважає на подану представником позивача до матеріалів справи копію постанови Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2015 року у справі № 813/1597/15 /Т.VII, а.с.235-246/, зі змісту якої встановлено, що відносини за вказаний період з вказаним контрагентом визнані реальними, однак, суд зазначає, що вказана постанова не набрала законної сили, а відтак, не може бути доказом в розумінні ст. 72 КАС України.

Також, представник позивача зауважив, що діяльність представництва та ТОВ «ІнтерТрасСтрой», ТОВ «Брокбудкепітал», ТОВ «Торенія» було предметом перевірки діяльності позивача за 2013 року, що зафіксовано в акті перевірки № 471/344/13-07-22-01/10/26579227 від 13.11.2014 року та, згідно з таким не встановлено порушень щодо визнання витрат та податкового кредиту при використанні ТМЦ одержаних від вказаних контрагентів /Т.VII, а.с.129-238/. Представником відповідача жодних спростувань щодо вказаного не надано.

Також, судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що одним із аргументів, на які покликається представник відповідача щодо нереального характеру господарських операцій, що відбулися між позивачем та його контрагентами є:

- акт № 1440/26-59-22-03/37450960 від 16.09.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Брокбудкепітал» () з контрагентами, з якими платником податків задекларовані взаємовідносини за період вересень2013 року, лютий 2014 року /Т.VII, а.с.5-13/;

- акт № 226/80/13-07-22-01-10/20794249 від 02.06.2015 року «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «ХоСаРо» () з питань дотримання податкового валютного та іншого законодавства за період 2013-2014 років /Т.VII, а.с.14-20, 47-73/;

- акт № 458/26-56-22-01-03/38091691 від 21.08.2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торенія» () щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.2012 року по 31.12.2013 року /Т.VII, а.с.21-26/;

- акт № 66/26-57-22-04-10/38975765 від 09.02.2015 року щодо ТОВ «Монолитфорт» /Т.І, а.с.42/ (до матеріалів справи суду не надано).

Такими зафіксовано проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру; відсутність основних засобів, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які необхідні для ведення господарської діяльності.

Однак, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

Суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відхиляє покликання відповідача на порушення контрагентами позивача податкового законодавства, оскільки платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах. Висновки контролюючого органу прямо суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007 року Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб за відсутності зловживання з їх боку.

Таким чином, позивач не може нести відповідальність ані за несплату податків своїми контрагентами та ведення ними податкового обліку, ані за можливу недостовірність відомостей про них, за умови необізнаності щодо неї, як і не може нести відповідальність за інші дії контрагента, а тим більше за дії контрагентів контрагента.

При цьому слід зазначити, що відповідачем доказів неведення вказаними підприємствами господарської діяльності відсутні, договори укладені позивачем з контрагентами в судовому порядку не визнавалися нікчемними або такими, що не відповідають закону, ані повноваженнями на оцінку відповідності будь-якого правочину вимогам ст.ст. 202, 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України.

Представник позивача зазначив, що наслідки яких бажали досягти позивач та його контрагенти за договорами поставок настали.

Відповідність господарських операцій з вказаними контрагентами меті діяльності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, а саме: договорами, додатковими угодами до договорів, актами приймання-передачі, видатковими та податковими накладними, копіями платіжних доручень з відміткою банківської установи, податковими накладними, товарно-транспортними накладними, які складені за результатами проведених операцій та не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Видані контрагентом позивачу податкові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податкового кредиту з податку на додану вартість, відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Таким чином, на переконання суду, позивачем підтверджено фінансово-господарські операції з вказаними контрагентами стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, що свідчить про правомірність врахування вказаних витрат до складу обєкта оподаткування податком на прибуток.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що Європейський Суд у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд зауважує, що доводи контролюючого органу на обґрунтування висновків про неналежне формування позивачем відповідних показників грошових зобовязань за вказаними податками зводяться до субєктивного твердження про укладення договорів з контрагентами про людське око та з метою одержання податкової вигоди.

Представлені позивачем під час проведення перевірки документи, а саме договори, податкові накладні, акти виконаних робіт встановленої форми і змісту в цілому свідчать про виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем та його контрагентами, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх, однак відповідач їх безпідставно не взяв до уваги.

З огляду на викладене вище, аргументи, якими відповідач доводить відсутність реального виконання господарських операцій, є необгрунтованими і не доводять неправомірності формування сум витрат, що включені Представництвом при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Таким чином, за відсутності в діяльності позивача порушень податкового законодавства щодо визначення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток, немає підстав застосовувати до нього нараховані відповідачем штрафні санкції.

В той же час, до матеріалів справи представником позивача не долучено жодних доказів на спростування тверджень відповідача щодо подвійного включення до податкового кредиту суми 9090,30 грн. з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ТОВ «Соллі Плюс Полтава».

Крім того, обґрунтованими є покликання представника відповідача на порушення позивачем підп. 192.1 ст. 192 ПК України в частині завищення податкового кредиту з ПДВ по розрахунках з ТОВ «ОСОБА_3 Україна» за грудень 2014 року в сумі 140773,45 грн. в звязку з непроведенням відповідних розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних у звязку з поверненням коштів за накладними № 164 від 19.12.2014 року на суму 154166,67 грн., ПДВ 30833,33 грн.; № 165 від 19.11.2014 року на суму 500000,00 грн., ПДВ 100000,00 грн., № 166 від 19.12.2014 року на суму 49700,59 грн., ПДВ 9940,12 грн.

Також позивачем не надано жодних спростувань твердження відповідача щодо порушення підп. 192.1 ст. 192 ПК України щодо завищення податкового кредиту з ПДВ по розрахунках з ТОВ «Фірма «Триада» за грудень 2014 року в сумі 1747,49 грн.

З врахуванням викладеного, в частині позовних вимог щодо донарахування суми завищення відємного значення податку на додану вартість 151611,24 грн. слід відмовити.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2. ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправності рішення контролюючого органу в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток в сумі 1473772,50 грн. та в частині донарахування суми з завищення відємного значення податку на додану вартість в сумі 2181853,76 грн. та необґрунтованість позовних вимог щодо неправомірності рішення контролюючого органу в частині донарахування суми з завищення відємного значення податку на додану вартість в сумі 151611,24 грн. З огляду на викладене позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До матеріалів справи долучено квитанцію про сплату судового збору № ПН3209 від 09.07.2015 року на суму 487,20 грн. /Т.1, а.с.7/.

З врахуванням часткового задоволення позову (96,02% суми майнового позову), та суми судового збору сплаченої позивачем 487,20 грн. (що становить 10% від суми судового збору за подання даного позову) слід стягнути з бюджету на користь позивача судовий збір в сумі 293,29 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № /10157 від 30.06.2015 року.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області № /10159 від 30.06.2015 року в частині донарахування суми з завищення відємного значення податку на додану вартість в сумі 2181853,76 грн.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету України на користь «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті» (Турецька Республіка), що діє в Україні через Представництво «ОСОБА_3 ОСОБА_4 Іншаат ОСОБА_5 ве ОСОБА_6 Ширкеті» (м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212; ) судовий збір пропорційно задоволених вимог в сумі 293 (двісті девяносто три) 29 грн.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 16.12.2015 року.

Суддя Кравців О.Р.