Справа № 821/2243/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 821/2243/14

Категорія: 7.1 Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції у Херсонській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Гримат Групп» про зупинення виробництва шляхом заборони господарської діяльності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та, посилаючись на виявлені під час перевірки недоліки, а саме: відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферу повітря стаціонарними джерелами; відсутність дозволу на спеціальне користування надрами (підземна вода) від артезіанських свердловин підприємства, вода з яких фактично використовується для виробничих потреб.

Просить суд про часткову заборону виробничої діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Гримат Групп" (надалі Товариство), шляхом заборони розведення свійської птиці.

За наслідками розгляду адміністративного позову Херсонським окружним адміністративним судом 20 жовтня 2014 року ухвалено постанову про відмову ОСОБА_1 екологічній інспекції у Херсонській області (надалі Інспекції) у задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, у встановленому законом порядку не проводилось вимірювання вмісту забруднюючих речовин в стаціонарних джерелах викидів і не встановлювалась наявність, види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря. Також не встановлено види та ступені впливу на стан фізичних та біологічних факторів і не зафіксовано фактів експлуатації відповідачем обладнання, при роботі якого потенційні та/або питомі викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря дорівнювали або перевищували порогові значення потенційних викидів забруднюючих речовин. Товариство є землекористувачем, здійснює видобування підземних прісних вод в межах наданих йому в користування земельних ділянок для власних господарсько-побутових потреб, продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3/добу, що звільняє його від обов'язку отримувати дозвіл на спеціальне користування надрами та свідчить про необґрунтованість вимог позивача. Маючи дозвіл Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області на спеціальне водокористування № Укр. 9.10 Хрс. від 23.09.2013, відповідач діє у часових, кількісних та якісних рамках цього документу та в межах і об'ємах, що не порушують норми ст. 23 Кодексу України "Про надра". Отже, Херсонський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що чинним законодавством України не передбачено, що лише за умови наявності дозволу на спеціальне водокористування і спеціального дозволу користування надрами суб'єкт господарювання набуває право на користування водними ресурсами.

В апеляційній скарзі Інспекція, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, повністю задовольнити адміністративний позов.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач казав на те, що не зобовязаний встановлювати види та ступені впливу на стан фізичних та біологічних факторів і фіксувати факти експлуатації відповідачем обладнання, при роботі якого потенційні та/або питомі викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, оскільки це не передбачено у затвердженій Міністерством екології України від 02 жовтня 2012 року №483 типовій формі акту. Що стосується необхідності отримання спеціального дозволу на водокористування, Інспекція, визнаючи той факт, що Товариство використовує воду для задоволення власної сільськогосподарської та виробничої діяльності, повинно отримати дозвіл на спеціальне використання, так як ст. 23 Кодексу України про надра, передбачає виключення з загального правила тільки для власних господарсько-побутових потреб.

Прокуратура міста Херсон, яку суд допустив до участі у справі на стороні позивача. з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про задоволення позову.

В письмових запереченнях Товариство спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 03 червня 2014 року по 13 червня 2014 р. державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області на підставі наказу про здійснення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 26 травня 2014р. №520 здійснено планову перевірку відповідача з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За результатами перевірки складений акт перевірки від 13 червня 2014 р. В акті, зокрема зазначено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюються стаціонарними джерелами при експлуатації 7 пташників, викиди від яких здійснюються при експлуатації системи "Клімат 45", теплогенераторів "Ргіуа" у кількості 10 штук, які експлуатуються за допомогою дизельного пального та двох ємностей для зберігання дизельного пального складу ПММ. Інвентаризація джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та документи, в яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу не розроблені. Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами відсутній. Водопостачання об'єктів товариства здійснюється з власних артезіанських свердловин №9-171 (глибина 65 м.), №9-187 (глибина 60 м.), №9-213 (глибина 57 м.), (смт. Горностаївка) №9-202 (глибина 65 м.), (с. Каїри) на підставі дозволу на спеціальне водокористування № Укр. 9.10 Хрс. від 23.09.2013, терміном дії до 01 жовтня 2017. Паспорт на артезіанську свердловину в наявності. Відповідно до дозволу на спеціальне водокористування Укр. 9.10 Хрс. метою водокористування є господарсько-питні та виробничі потреби.

Зважаючи на те, що Товариство не надало дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, а також не має дозволу на спеціальне користування надрами (підземна вода) від артезіанських свердловин, вода з яких фактично використовується для виробничих потреб, Інспекція звернулася до суду та просила заборонити виробничу діяльність відповідача частково, шляхом заборони розведення свійської птиці.

Статтею 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" встановлений порядок регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарних джерел. Для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови: не перевищення протягом строку їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; не перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.

Порядком ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 р. №1655, визначено єдину систему державного обліку об'єктів (підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності), які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і на стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів.

Пунктом 6 цього Порядку встановлено, види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря із стаціонарних джерел, видів і ступенів впливу на його стан фізичних та біологічних факторів здійснюється шляхом проведення безпосередніх інструментальних вимірювань, розрахунків з використанням показників емісії (питомих викидів), які затверджуються Мінприроди.

Згідно до пункту 2 Інструкції про порядок та критерії взяття на державний облік об'єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 10.05.2002 р. №177, визначені критерії, за якими здійснюється взяття на державний облік, а саме: об'єктів, якщо в їх викидах присутня хоча б одна забруднююча речовина (або група речовин), потенційний викид якої рівний або перевищує величину, зазначену в Переліку забруднюючих речовин та порогових значень потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік; видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, за умови, що обсяг потенційних викидів рівний або перевищує порогові значення за окремою речовиною або групою речовин, наведених у додатку 1 до цієї Інструкції.

Судом першої інстанції встановлено, що Інспекцією не проводилось вимірювання вмісту забруднюючих речовин в стаціонарних джерелах викидів відповідача, не встановлювались наявність, види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря; не встановлено видів та ступенів їх впливу на стан фізичних та біологічних факторів; не зафіксовано фактів експлуатації відповідачем обладнання, при роботі якого потенційні та/або питомі викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря дорівнювали або перевищували порогові значення потенційних викидів забруднюючих речовин, наведених в додатку 1 до Інструкції №177.

При цьому, суд першої інстанції, цілком обґрунтовано, взяв до уваги, що наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №317 від 16.08.2004 р. затверджено "Перелік типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел". До даного переліку вентиляційні установки, які встановлені на перевірених позивачем пташниках: теплогенератор "Ргіуа" DFB-8 та DFB-10 - не входять.

Отже, висновок Херсонського окружного суду про безпідставність вимоги відповідача стосовно часткової заборони діяльності товариства з причини порушення законодавства про охорону атмосферного повітря - є правильним, так як, ні за потужністю вентиляційних установок та теплогенераторів, ні за їх цільовим використанням, а також за кількістю шкідливих викидів в атмосферне повітря, перевірені стаціонарні джерела не підпадають під регулювання, визначене вимогами ст. 11 Закону України "Про атмосферне повітря", Порядку ведення державного обліку в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 р. №1655 і наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища №317 від 16.08.2004 р. про затвердження "Переліку типів устаткування, для яких розробляються нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел".

Твердження Інспекції про відсутність у затвердженій Міністерством екології України від 02 жовтня 2012 року №483 типовій формі акту граф де можуть бути зазначені види та ступені впливу на стан фізичних та біологічних факторів, зафіксовані факти експлуатації відповідачем обладнання, при роботі якого потенційні та/або питомі викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря перевищують допустимі значення спростовується "Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства", затвердженого Наказом Мінприроди №464 від 10.09.2008 р. де передбачено, що в акті перевірки зазначається інформація, пов'язана з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання на об'єкті перевірки) та зазначається посилання на акти відбору проб та протоколи вимірювання.

Що стосується відсутності у Товариства дозволу на спеціальне водовикористання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 19 Кодексу України "Про надра" визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма кореспондується з статтею 23 цього Кодексу, де передбачено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Суд апеляційної інстанції погоджується і визнає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що основним (спеціальним) законодавчим актом, який закріплює правовий режим користування підземними водами, є Водний кодекс України.

Водний кодекс України визначає поняття і терміни, які в ньому застосовані: - дозвіл на спеціальне водокористування - це документ, який засвідчує право певного суб'єкта господарювання на користування водними ресурсами (у тому числі і тих, що відносяться до корисних); спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Херсонським окружним адміністративним судом в судовому засіданні встановлено, що відповідачем, на підставі договору оренди землі несільськогосподарського призначення площею 0.3013 га., і площею 9.6609 га. від 10 лютого 2014 р., використовується земельні ділянки для обслуговування комплексу нежитлових будівель за адресою: вул. Набережна, 3, вул. Леніна, 1 "б", 1 "в", вул. Перемоги , 1 "б", 1 "г", 2 "а" смт. Горностаївка. Тобто, Товариство є землекористувачем, здійснює видобування підземних прісних вод в межах наданих йому в користування земельних ділянок для власних господарсько-побутових потреб.

Відповідачу ОСОБА_1 управлінням охорони навколишнього природного середовища в Херсонській області видано дозвіл на спеціальне водокористування № Укр. 9.10 Хрс. від 23 вересня 2013.

Згідно до наданих і досліджених в судовому засіданні письмових доказів, продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3/добу.

Виходячи з цього, суд апеляційної інстанції визнає правильним і таким, що базується на досліджених доказах, висновок суду першої інстанції, про право Товариства, без спеціального дозволу, межах наданих йому земельних ділянок, діяти у кількісних та якісних рамках виданого йому дозволу та видобувати для своїх господарсько-побутових потреб підземні води, в об'ємах, що не порушують норми ст. 23 Кодексу України "Про надра"

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що Товариство, відповідно до звітів про використання води за формою №2-ТП використовує воду, у тому числі, на виробничі потреби, а тому зобовязано отримати дозвіл на спеціальне водокористування, суд вважає не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Сферу господарських відносин відповідно до ч. 4 ст. 3 ГК України становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими відповідно до ч.5 ст.3 ГК України є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Судом встановлено, що Товариство, здійснюючи господарську діяльність та реалізуючи господарську компетенцію (в даному випадку шляхом розведення свійської птиці), використовує природні ресурси з метою задоволення власних господарських потреб, які безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю.

Таким чином, посилання Інспекції на те, що Товариство використовує підземні прісні води для виробничих потреб, які не є його власними господарсько-побутовими потребами, у розумінні ст.23 Кодексу про надра безпідставні, оскільки не є взаємовиключними поняттями.

Обставини за яких позивач використовує підземні прісні води для виробничих потреб вже були встановлені в рішенні Господарського суду Херсонської області від 16 березня 2015р. по справі №923/145/15 про відмову ОСОБА_1 екологічній інспекції у Херсонській області у задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Гримат Групп» про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок забору підземної води без спеціального дозволу на користування надрами.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2015р., наведене рішення суду залишено без змін, а ухвалою Вищого господарського суду України від 08 червня 2015р. касаційна скарга повернута ОСОБА_1 екологічній інспекції у Херсонській області через її невідповідність вимогам розділу XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України: «Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Зважаючи на все вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні позивачем фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Херсонській області - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції у Херсонській області до товариства з обмеженою відповідальністю «Гримат Групп» про зупинення виробництва шляхом заборони господарської діяльності без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: