Справа № 810/3048/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Київ 810/3048/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції у Київської обласної Державної податкової інспекції

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 фізична особа - підприємець з позовом до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції у Київської обласної Державної податкової інспекції про визнання протиправним і скасування рішення від 18.05.2015 № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" є необґрунтованими. Так, позивачем наголошено, що продавець ОСОБА_2 не здійснювала продаж слабоалкогольного напою «REVO» неповнолітній особі ОСОБА_3 чи будь якій іншій особі, а рішення від 18.05.2015 № НОМЕР_1 є протиправним та незаконним, оскільки прийняте без належних доказів факту продажу алкогольного напою неповнолітньому. При цьому, позивач зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 156 КпАП про продаж алкогольних напої неповнолітньому не приймалась.

У судове засідання, призначене на 08.09.2015 зявився позивач та його уповноважений представник, які підтримали доводи викладені в адміністративному позові, надали додаткові пояснення та просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача усудове засідання не зявився. 27.08.2015 через канцелярію суду надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав правомірності оскаржуваного рішення, прийнятого на підставі адміністративних матеріалів, що надійшли з СКМСД Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області, згідно з якими встановлено факт продажу алкогольної продукції неповнолітньому, чим порушено норми статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Також, представник відповідача просив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, без участі представника відповідача.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд протокольною ухвалою від 08.09.2015 вирішив розгляд даної справи здійснювати в порядку письмового провадження в межах встановленого строку розгляду адміністративних справ.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що фізична особа підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_2), зареєстрований як фізична особа - підприємець Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області 28.05.1997 № 0000796, за адресою: провулок Жовтневий, 16, смт. Коцюбинське, Київська область, 08298 та як платник податків перебуває на обліку в Ірпінській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Київській області.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 12.03.15 близько 19.00 години працівниками відділу СКМСД Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській областів в магазині ФОП ОСОБА_1 був виявлений та задокументований факт продажу продавцем вказаного магазина, громадянкою ОСОБА_4, неповнолітній особі ОСОБА_3 слабоалкогольного напою «REVO», об'ємом 0.5 л., вміст етилового спирту 8.5% об.

Як вбачається з пояснень неповнолітнього ОСОБА_3, він 12.03.2015 о 18 годині 30 хвилин, він підійшов до продавця та попросив, щоб йому продали слабоалкогольний напій «REVO», об'ємом 0.5 л., вміст етилового спирту 8.5 % об. та сухарики при цьому продавцем не було запитано його вік та перевірено документи.

З відібраних пояснень у продавця ОСОБА_4 до магазину зайшов хлопець, який попросив продати йому булку хліба, сухарики та пляшку слабоалкогольного напою «REVO».

При цьому, продавець зазначила, що продала йому ці товари.

На підставі викладеного старшим оперуповноваженим СКМСД Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_5, складено відносно продавця громадянки ОСОБА_4 протокол про адміністративне правопорушення від 13.03.2015 КХ № 0098800, підписаний продавцем ОСОБА_4 12.03.2015.

У подальшому, Ірпінською обєднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення від 18.05.2015 № НОМЕР_3, яким за порушення статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP, та положень абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону України № 481/95-BP за продаж алкогольних напоїв особам, які не досягли 18 років до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 6 800,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, звернувся до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Слід зазначити, що спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

Відповідно до статті 16 вказаного Закону контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 15-3 цього ж Закону продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.

У частині 2 статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР зазначено, що за порушення вимог статті 15-3 цього ж Закону до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

Системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років, а у разі її порушення, наявність підстав для накладення фінансових санкцій саме на суб'єкта господарювання.

Відповідно до пункту 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі - Порядок № 790), підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали адміністративного провадження можуть бути підставою для прийняття рішення про застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій, визначених частиною 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР.

Водночас, статтею 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність у вигляді накладення штрафу від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар).

У свою чергу, відповідно до статті 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення органом, який уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення визначені статтею 156 КпАП є адміністративні комісії при виконавчих комітетах міських рад.

Протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення. Протокол про вчинення адміністративного корупційного правопорушення разом з іншими матеріалами у триденний строк з моменту його складення надсилається до місцевого загального суду за місцем вчинення корупційного правопорушення (стаття 257 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься лист виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області за вихідним № 04.12/243 від 09.07.2015 відповідно до якого, протокол про адміністративне правопорушення серії КХ № 0098800 від 13.03.2015, складений СКМСД Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області, про вчинення ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2) адміністративного правопорушення до виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради не надходив та рішень ніяких не приймалось відносно вказаного протоколу.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять, ані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, ані рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті сільської ради. При цьому, доказів направлення матерів, щодо вчинення порушень положень Кодексу про адміністративні правопорушення до виконавчого комітету сільської ради, суду також не надано.

Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів, доказами на підтвердження реалізації алкогольного напою особі, яка не досягла 18 років, є протокол про адміністративне правопорушення від 13.03.2015 серії КХ № 0098800 та пояснення неповнолітнього ОСОБА_3

Водночас, у відповідача на підтвердження факту продажу неповнолітній особі слабоалкогольного напою відсутній відповідний фіскальний чек.

У свою чергу, Позивачем надано суду Реєстраційне посвідчення від 05.12.2014 № НОМЕР_4 видане Ірпінською обєднаною ДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, на підтвердження того, що у субєкта господарювання ФОП ОСОБА_1, є реєстратор розрахункових операцій, модель РРО MINI T 400 ME, заводський номер ПБ НОМЕР_5.

Також, суд зазначає, що відповідно до п.п. 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податковогокодексу України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Статтею 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995, № 265/95-ВР (далі: Закон України від 06.07.1995, № 265/95-ВР), розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до змісту стаття 3 Закон України від 06.07.1995, № 265/95-ВР, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов'язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування;

4) забезпечувати цілісність пломб реєстратора розрахункових операцій та незмінність його конструкції та програмного забезпечення;

5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

6) забезпечувати зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення;

7) подавати до органів доходів і зборів звітність, пов'язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв'язку.

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закон України від 06.07.1995, № 265/95-ВР, у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній у денному звіті, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання, за рішенням відповідних органів доходів і зборів до порушників застосовуються фінансові санкції.

Підсумовуючи викладене, належним доказом факту продажу товару субєктом господарювання, який застосовує у своїй діяльності реєстратор розрахункових операцій, є розрахунковий документ встановленої форми та змісту (касовий чек).

Однак, представником відповідача не надано до матеріалів справи касовий чек на підтвердження продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі.

Крім того, ОСОБА_4 в нотаріально засвідченій заяві пояснила, що грошові кошти в якості оплати за проданий товар їй передані не були, а тому по касі вони відображені не були, а також не було роздруковано касовий чек.

Також, ОСОБА_4, зауважила, що 13.03.2015 вона в приміщенні Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області не була і на неї протокол про адміністративне правопорушення від 13.03.2015 за ч. 2 статті 156 КУ пАП не складався.

Стосовно письмових пояснень відібраних у неї, ОСОБА_4 пояснила, що підпис від її імені в графі «З моїх слів записано вірно і мною прочитано» виконаний не нею, а іншою особою.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_4 зазначила, що обставини викладені у вказаних поясненнях не відповідають дійсності, оскільки все відбувалось так, як нею було зазначено в нотаріально завіреній заяві.

При цьому,протокол про адміністративне правопорушення це службовий документ, який констатує обставини, встановлені перевіркою, тобто за своєю правовою природою є службовим документом, який містить висновки щодо правопорушення, проте не має обов'язкового характеру, не змінює та не припиняє жодних прав та обов'язків.

Слід звернути увагу, що протокол про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення не оскаржується, що в даному випадку позбавляє позивача права на спростування висновків, які зазначені в протоколі серії КХ № 0098800 про адміністративне правопорушення.

Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення відсутня в матеріалах справи. Відповідачем до заперечень також не надано. Таким чином, спірне рішення про застосування фінансових санкцій від 18.05.2015 № НОМЕР_1 прийнято податковим органом на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій до позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2012 року у справі № К/9991/30479/12.

Відповідач, у свою чергу, жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваного рішення суду не надав. Доводів позивача відповідач належним чином не спростував.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління .

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи; з урахуванням того, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Згідно зі статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач вимог про відшкодування судових витрат не заявляв, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінській обєднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Київській області від 18.05.2015 № НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.