Справа № 441/78/15-а
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року Справа № 876/2107/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Релігійної громади Римо-Католицької Церкви на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 січня 2015 року про повернення позовної заяви за позовом Релігійної громади Римо-Католицької Церкви до виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області про визнання нечинним рішення, скасування свідоцтва про право власності та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року Релігійна громада Римо-Католицької Церкви звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати нечинним рішення Городоцької міської ради № 910 від 23.02.2012 р. в частині його окремого положення про оформлення права власності на обєкт нерухомості, загальною площею 317,9 кв.м., що розташований за адресою : вул. Львівська, 4, м. Городок, Львівська область, скасувати свідоцтво про право власності САЕ № 401929 від 05.03.2012 р., яке видане на підставі оскаржуваного рішення та зобовязати відповідача оформити право власності на обєкт нерухомості плебанію (будинок священика), що розташоване за вище вказаною адресою на Релігійну громада Римо-Католицької Церкви.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 29.01.2015 р. позов релігійної громади було повернуто з тих підстав, що даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, її оскаржила Релігійна громада Римо-Католицької Церкви. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно було зясовано обставини, що мають значення для справи, судом не були доведені ті обставини, які суд вважав доведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суду забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Крім того, апелянт звертає увагу на порушення судом норм ст.ст.11, 17, 18 КАС України. Тому просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного позову є скасування свідоцтва про право власності, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.4 цього Кодексу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між кількома субєктами стосовно їхніх прав та обовязків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один субєкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого субєкта, а цей субєкт відповідно зобовязаний виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта. Єдиною ознакою субєкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій і при цьому ці функції повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

З висловленої позиції в обґрунтування позовних вимог, досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що існує спір щодо правомірності набуття права власності на обєкт нерухомості та, як наслідок, відновлення порушеного права позивача. Тобто предмет спору в даній справі безпосередньо повязаний із реалізацією права власності на обєкт нерухомості, в тому числі відновлення порушеного права позивача. Отже, такий спір є спором про право і повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства, що в свою чергу виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дану адміністративну справу слід розглядати в порядку господарського судочинства України.

За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на спірний обєкт нерухомості, виник спір про право, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях Господарського кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не підсудний Городоцькому районному суду Львівської області, а відтак, розгляд даної справи належить до компетенції господарських судів.

Також судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вірно розяснено про право позивача звернутися з позовом в порядку господарського судочинства до господарського суду Львівської області.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Релігійної громади Римо-Католицької Церкви залишити без задоволення, а ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 29 січня 2015 року по справі № 441/78/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 22.12.2015 р.