Справа № 520/14513/15-а
Суддя: Маломуж А. І.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/350/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді: Маломуж А.І.;

за участю секретаря: Буланової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради «Про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії»,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2015 року позивач звернувся з вказаним адміністративним позовом до суду, в якому просить визнати протиправними дії Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 інформації про наявність земельних ділянок в межах Київського, Приморського та Малиновського районів міста Одеси, що можуть бути використані під індивідуальну забудову та зобовязати Департамент комунальної власності Одеської міської ради надати ОСОБА_1 письмову інформацію про наявність земельних ділянок в межах Київського, Приморського та Малиновського районів міста Одеси, що можуть бути використані під індивідуальну забудову.

Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Представник Департаменту комунальної власності в судове засідання не зявився, про слухання справи повідомлений належним чином.

Суд дослідивши матеріали справи матеріали справи встановив наступне:

13 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Департаменту комунальної власності ОМР з письмовою заявою про надання інформації про вільні земельні ділянки для комунальної форми власності в межах Київського, Приморського та Малиновського районів міста Одеси, що можуть бути використані під індивідуальну забудову. У серпні 2015 року ОСОБА_1 отримав письмову відповідь на своє звернення від заступника директора департаменту комунальної власності Одеської міськради. В листі за №01-17/154 від 19 серпня 2015 року посадова особа департаменту комунальної власності повідомила "що запитувана інформація про вільні земельні ділянки не є публічною, оскільки не відповідає вимогам ст.1 ЗУ "Про доступ до публічної інформації". Запитувана інформація не відображена та не задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання Департаментом комунальної власності Одеської міської ради своїх повноважень".

Позивач стверджує, що відмова у доступі до публічної інформації є незаконною і порушує його право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на положення ст. 34 Конституції України, ст.ст. 1,12,13,19 ЗУ "Про доступ до публічної інформації", копію свого звернення та відповідь департаменту комунальної власності і Положення про департамент комунальної власності Одеської міськради, затверджене рішенням Одеської міськради 19.02.2013 року №2752-УІ.

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Тобто, за змістом наведеної статті можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Проте, позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом, в якому просив надати йому інформацію про всі вільні земельні ділянки.

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах; до моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов'язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Проте, запит позивача не стосувався відомостей, що вже зафіксовані в офіційному документі, створеному в процесі здійснення відповідачем своєї діяльності.

Враховуючи, що відповідач не мав будь-якого офіційного документа, який би містив запитувану інформацію, його відповідь про неможливість надання такої інформації є правомірною.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити наступне, пунктом 31 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міським радам надані виключні повноваження визначати органи щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, а також межі цих повноважень та умови їх здійснення.

Так, позивачем в надісланих відповідачу запиті ставилось питання про надання інформації саме про усі земельні ділянки комунальної форми власності у межах визначених районів міста Одеси, ненадані у користування, що можуть бути використані під забудову, для реалізації позивачем права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивачем у надісланому запиті було не чітко сформульовано зміст інформації та ознаки об'єктів, відносно яких витребувалась інформація та яким мають бути притаманні наступні ознаки: об'єкти мають бути саме земельними ділянками у розумінні Земельного кодексу України, земельні ділянки мають відноситись до комунальної форми власності, земельні ділянки мають бути вільними від прав третіх осіб, земельні ділянки повинні мати визначене цільове призначення, перелік вільних земельних ділянок в межах визначених районів міста має бути повним та вичерпним.

При цьому, аналізуючи положення Земельного кодексу України, суд зазначає, що законодавець не ототожнює зміст термінів «земля» та «земельна ділянка».

Частиною 3 статті 2 Земельного кодексу України землі України та земельні ділянки визначаються в якості різних самостійних об'єктів земельних відносин.

В статті 79 Земельного кодексу України міститься визначення терміну «земельна ділянка» як частини земної поверхні з встановленими межами, певним місцем розташування, визначеними щодо неї правами.

Тобто, в контексті зазначеної статті, земельній ділянці мають бути притаманні певні ознаки - визначене місце розташування, межі, цільове призначення та певний обсяг прав щодо неї. Механізм формування земельної ділянки як певного об'єкту цивільних прав, який полягає у визначенні її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, визначено законодавцем у ст.79-1 Земельного кодексу України.

До моменту внесення відповідної інформації до згаданих кадастрів, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, або відповідні органи виконавчої влади, зобов'язаний надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

З аналізу зазначених норм вбачається, що відповідач має забезпечувати відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної територіальної одиниці земель державної чи комунальної власності та надавати на запити певних осіб відповідну інформацію, яка міститься у них.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 1 Закону України «Про основи містобудування» визначено зміст термінів «містобудівна діяльність» або «містобудування» як цілеспрямовану діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Одними із головних напрямів містобудівної діяльності є планування, забудова та інше використання територій, а також розробка і реалізація містобудівної документації та інвестиційних програм розвитку населених пунктів і територій (ст.2 цього ж Закону).

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає розроблення містобудівної та проектної документації як один із інструментів здійснення планування та забудови територій.

Приписи частини 1 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначають необхідність розробки документації із землеустрою з урахуванням положень плану зонування та/або детального плану територій.

Розробка та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів території в контексті ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» становить процес планування території на місцевому рівні.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про землеустрій» призначенням землеустрою, зокрема, є: встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів; прогнозування, планування і організацію раціонального використання та охорони земель на національному, регіональному, локальному і господарському рівнях; отримання інформації щодо кількості та якості земель, їхнього стану та інших даних, необхідних для ведення державного земельного кадастру, моніторингу земель, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Положення зазначеної статті Закону у повній мірі кореспондуються із приписами ст. 181 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

В статті 20 Закону України «Про землеустрій» визначається перелік випадків, в яких виконання робіт із землеустрою є обов'язковим.

Зокрема, землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі; розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою (зокрема, земельних ділянок), у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; організації нових і впорядкування існуючих об'єктів землеустрою.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо формування земель комунальної власності територіальних громад і проекти розмежування земель державної та комунальної власності визначають: а) місце розташування і розміри земельних ділянок, що знаходяться в державній власності за категоріями земель; б) місце розташування і розміри земельних ділянок комунальної власності територіальної громади за категоріями земель; в) місце розташування і розміри земельних ділянок, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб за категоріями земель; г) правове, організаційне і фінансове забезпечення, строки реалізації ефективність розмежування земель державної та комунальної власності.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 55 зазначеного Закону встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів; встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, для утворення земельних ділянок, як сформованих об'єктів землеустрою та об'єктів нерухомого майна, слід розробити певний обсяг землевпорядної документації, відповідно до якої визначити місця розташування земельних ділянок, їх розміри та межі, цільове призначення, а також інші ознаки, за допомогою яких їх можна ідентифікувати як об'єкти правовідносин.

Крім того, законодавство визначає необхідність розробки містобудівної документації для населених пунктів, але не містить імперативного припису, відповідно до якого весь обсяг містобудівної документації та, зокрема, детальні плани територій мають бути розроблені впродовж певного часу чи до визначеного моменту.

Здійснення за власної ініціативи та за рахунок бюджетних або залучення формування певних земельних ділянок - розробки землевпорядної документації, визначення їх місцезнаходження, розмірів, меж, а відтак - і самої кількості, є правом органів місцевого самоврядування.

Крім того, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, вибір місця розташування земельної ділянки є прерогативою громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва.

Враховуючи, що відповідач не мав будь-якого офіційного документа, який би містив запитувану інформацію, його відповідь про неможливість надання такої інформації є правомірною.

Таким чином, виходячи з наведеного, приходить до висновку, що процедура вибору земельної ділянки здійснюється саме з метою встановлення можливості відведення тієї чи іншої земельної ділянки для цілей вказаних в клопотанні, її граничних розмірів та площі, правового режиму, складу угідь земель та вимог щодо відведення земельної ділянки, у зв'язку з чим саме на громадянина, який бажає отримати безоплатно у власність земельну ділянку державної або комунальної форми власності покладається обов'язок подати разом з клопотанням графічні матеріали з позначенням на них бажане місце розташування земельної ділянки, її орієнтований розмір.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Земельного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не встановлено обов'язок місцевих рад чи їх виконавчих органів здійснювати передбачені земельним та містобудівним законодавством заходи щодо утворення певної кількості земельних ділянок, оскільки містобудівна діяльність і планування та забудова територій, як один з її напрямів, що полягає у розробленні містобудівної документації, є тривалими процесами, не обмеженими у часі, та мають здійснюватись уповноваженими суб'єктами впродовж всього часу їх діяльності у відповідності до положень законодавства, а заходи по забезпеченню доступності та повноти інформації мають вживатись уповноваженими на те органами вже після утворення такої інформації.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 8, 9, 69, 104, 110, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії» відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Маломуж А. І.

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ

65080, м. Одеса, вул. Варненська, 3 «б»

телефон: 718-99-24

№ С-26

___________ 2015 року

вих..№____________

ОСОБА_1.

м.Одеса, вул.О. Невського, 37 кв. 26

Департамент комунальної власності ОМР

м. Одеса вул.Артилерійська,1

Київський районний суд м. Одеси надсилає на Вашу адресу копію постанови суду від 02.12.2015 року.

Додаток: на ______ аркушах.

Суддя: А.І. Маломуж