Справа № 524/10611/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/16108/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання дій незаконними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області (далі - виконавчий комітет) в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо поширення без його згоди конфіденційної інформації про нього.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що дії відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, порушують його права і є втручанням у його особисте життя.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що відповідачем одержано запит Глобинського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - Глобинський РВ ГУ МВС України) від 9 лютого 2012 року № 925 в якому йшлося про надання завірених копій наказу про призначення на посаду, посадових інструкцій ОСОБА_4, а також табеля обліку робочого часу та довідки про заробітну плату помісячно у період з 1 липня 2011 року по теперішній час.

Вищевказані документи та інформація були надані відповідачем Глобинському РВ ГУ МВС України без згоди на те позивача.

При цьому, необхідність надання інформації за вищезазначеним запитом мотивована статтями 6, 11 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» і пунктами 3-5 Положення про Державну службу боротьби з економічною злочинністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 1993 року № 510 (далі - Закон № 565-XII і Положення, в редакції періоду спірних правовідносин).

Так, відповідно до статей 1, 2 Закону № 565-XII міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Основними завданнями міліції є: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення і розкриття злочинів, розшук осіб, які їх вчинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних посягань; виконання кримінальних покарань і адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам, сприяння у межах своєї компетенції державним органам, підприємствам, установам і організаціям у виконанні покладених на них законом обов'язків.

В свою чергу, згідно приписів пункту 17 частини 1 статті 11 Закону № 565-XII міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право одержувати безперешкодно і безплатно від підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та об'єднань громадян на письмовий запит відомості (в тому числі й ті, що становлять комерційну та банківську таємницю), необхідні у справах про злочини, що знаходяться у провадженні міліції. Отримання від банків інформації, яка містить банківську таємницю, здійснюється у порядку та обсязі, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Також, у відповідності до вимог абзацу 1 і підпункту 7 пункту 5 Положення підрозділи Державної служби боротьби з економічною злочинністю користуються правами, передбаченими законами України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінально-процесуальним кодексом. Зокрема, за наявності даних про порушення законодавства, що регулює фінансову, господарську та іншу підприємницьку діяльність, які тягнуть за собою кримінальну відповідальність, працівники Державної служби боротьби з економічною злочинністю мають право одержувати безкоштовно від підприємств, установ, організацій і громадян інформацію, за винятком випадків, коли законом встановлений спеціальний порядок її одержання.

Водночас, за змістом статей 1, 2 Закону України від 18 лютого 1992 року № 2135-XII «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі - Закон № 2135-XII) завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Аналіз змісту наведених правових норм дає підстави колегії суддів для висновку, що інформаційний запит є одним з видів гласних заходів оперативно - розшукової діяльності, який здійснюється з метою припинення правопорушень, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави. Одночасно, необхідно зазначити, що право на одержання працівниками міліції інформації передбачене пунктом 17 частини 1 статті 11 Закону № 565-XII і підпунктом 7 пункту 5 Положення.

Визначення змісту понять персональних даних, конфіденційної інформації про особу, а також умови їх поширення містяться одразу в декількох законодавчих актах, зокрема, у статті 7 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», статті 11 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» і в абзаці 8 частини 1 статті 1 Закону України від 1 червня 2010 року 2297-VI «Про захист персональних даних».

Згідно з положеннями вищевказаних правових норм законів персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, згадані правові норми передбачають випадки, за яких можливе поширення конфіденційної інформації про особу (персональних даних) без згоди на це самої особи. Таким випадком є, зокрема, поширення зазначеної інформації в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Враховуючи те, що інформаційний запит Глобинського РВ ГУ МВС України є одним з видів гласних заходів оперативно - розшукової діяльності, який здійснюється з метою припинення правопорушень, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави, суди дійшли правильного висновку про правомірність дій відповідача стосовно надання відомостей на такий запит без згоди на те особи, якої така інформація стосується.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало