Справа № 826/14107/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
21 грудня 2015 року № 826/14107/15
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особаКерівника сектору «А» штабу АТО Міністерства оборони України Військова частина Польова пошта НОМЕР_1
проскасування п. 5 наказу від 03.09.2014р. в частині,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Керівника сектору «А» штабу АТО Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Військової частини Польова пошта НОМЕР_1 про скасування п. 5 наказу від 03.09.2014р. №39 в частині визнання старшого солдата ОСОБА_1 таким, що 03.09.2014р. самовільно залишив район виконання завдань та зобов`язання відповідача видати наказ про вибуття старшого солдата ОСОБА_1 до місця постійної дислокації 11.09.2014р. та направити витяг з наказу до військової частини - Військова частина Польова пошта НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ в частині прийнято неправомірно, оскільки факту самовільного залишення району виконання завдань він не допускав, а вибув із зони АТО лише після наказу командира військової частини.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте подав письмові заперечення, відповідно до яких заперечує проти позову повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надав.

У зв`язку із поданою позивачем заявою, суд, на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З 07.07.2014 по 11.09.2014 під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , позивач перебував у службовому відрядженні в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується наказами командира військової частини від 06.07.2014 року №144 та від 11.09.2014 року №197.

Позивач звернувся до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 з проханням підготувати документи для оформлення йому статусу учасника бойових дій.

Листом від 01.07.2015 № 1845 відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 5 наказу керівника сектору "А" (по стройовій частині) від 03.09.2014 № 39 він вважається таким, що самовільно залишив район виконання завдань, та оскільки відсутній наказ керівника сектору про вибуття із бойового завдання до місця постійної дислокації, військова частина-польова пошта НОМЕР_1 позбавлена можливості підготувати документи для оформлення позивачу статусу учасника бойових дій.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Керівника сектору «А» штабу АТО Міністерства оборони України від 03.09.2014р. №39 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 , водій-заправник автомобільного відділення взводу забезпечення зенітного ракетно-алтилерійського дивізіону вважається таким, що з 03.09.2014р. самовільно залишив район виконання завдань.

Незгода позивача з вказаним наказом обумовила звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003, № 638-IV район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Абзацом 3 статті 5 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що Міністерство оборони України, органи військового управління, з`єднання, військові частини і підрозділи Збройних Сил України забезпечують захист від терористичних посягань об`єктів та майна Збройних Сил України, зброї масового ураження, ракетної і стрілецької зброї, боєприпасів, вибухових та отруйних речовин, що перебувають у військових частинах або зберігаються у визначених місцях; організовують підготовку та застосування сил і засобів Сухопутних військ, Повітряних Сил, Військово-Морських Сил Збройних Сил України в разі вчинення терористичного акту у повітряному просторі, у територіальних водах України; беруть участь у проведенні антитерористичних операцій на військових об`єктах та в разі виникнення терористичних загроз безпеці держави із-за меж України; в разі залучення до проведення антитерористичної операції - забезпечують із застосуванням наявних сил та засобів виконання завдань щодо припинення діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій; беруть участь у затриманні осіб, а у випадках, коли їх дії реально загрожують життю та здоров`ю заручників, учасників антитерористичної операції або інших осіб - їх знешкоджують.

Проведення терористичної операції силами та засобами ЗС України, зокрема тактика ведення бойових дій здійснюється відповідно до вимог Бойового Статуту Сухопутних військ України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №175 від 28.06.1994р.

Так, згідно з п. 25 Бойового Статуту Сухопутних військ України кожен солдат та сержант зобов`язаний без дозволу командира не залишати своє місце бою.

Згідно п. 37 Бойового Статуту Сухопутних військ України взвод, відділення, танк не має право залишати опорний пункт (позицію), яку він займає і відходити без наказу командира.

Як встановлено судом, в зоні відповідальності сектору «А» знаходяться сили та засоби, які виконують покладені на сектор завдання щодо оборони або проведення наступальних дій.

Таким чином, на керівника сектору «А», як командира з`єднання покладені обов`язки та повноваження щодо порядку та умов проведення антитерористичної операції у відповідній зоні відповідальності (районі виконання бойових завдань). Район виконання бойових завдань для кожного підрозділу відповідно до Бойового Статуту Сухопутних військ України визначається бойовим наказом керівника сектору.

Як вбачається з письмових заперечень проти позову, які містяться в матеріалах справи та не заперечується позивачем, згідно бойового донесення командира 1 окремої танкової бригади особовий склад бригади, в тому числі і ОСОБА_1 без дозволу керівника сектору «А» від 03.09.2014р. залишив район виконання бойових завдань (напрямок оборони с. Весела Гора аеропорт м. Луганськ) та зайняв оборону на інших рубежах (район оборони) Луганської області в тилу оборони сектора «А», тобто не виконав бойового наказу (завдання) підрозділу щодо оборони визначеного району.

В судовому засіданні позивач пояснив, що за фактом самовільного залишення ним місця служби військовослужбовцем було відкрито кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Статуту Внутрішньої служби ЗС України командир (начальник) зобов`язаний негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи корупційне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) негайно повідомити про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи корупційного правопорушення військовослужбовцем Збройних сил України начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Позивачем не надано доказів якими він обґрунтовує позовні вимоги, а саме, наказу командира військової частини, на підставі якого він вибув із зони АТО.

У той же час, суд не приймає до уваги посилання позивача на наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2014р. №197, яким його було повернуто з бойового завдання, як на підставу обґрунтованості позовних вимог, оскільки вказаний наказ не стосується предмету спору у даній адміністративній справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування п. 5 наказу від 03.09.2014р. №39 в частині визнання старшого солдата ОСОБА_1 таким, що 03.09.2014р. самовільно залишив район виконання завдань.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати наказ про вибуття старшого солдата ОСОБА_1 до місця постійної дислокації 11.09.2014р. та направити витяг з наказу до військової частини - Військова частина Польова пошта НОМЕР_1 , суд зазначає, що задоволенню не підлягає, оскільки є похідною вимогою від попередньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України , шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко