Справа № 453/1470/14а,2а/453/4/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. Справа № 876/9302/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сколівського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Львівської області, ОСОБА_2 міського голови - ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та внесення виправлення у трудову книжку, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради Львівської області, ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправним і скасувати розпорядження ОСОБА_2 міського голови № 64 від 08.09.2014 року «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв»язках з громадськістю ОСОБА_1Р.»; поновити її на публічній службі на попередньо займаній посаді - спеціаліста по зв»язках з громадськістю ОСОБА_2 міської ради Львівської області; стягнути з відповідача ОСОБА_2 міської ради Львівської області в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно у розмірі 13 523 грн. 08 коп.; зобов»язати ОСОБА_2 міську раду Львівської області внести виправлення у належну їй трудову книжку серії БТ-ІІ №6311666, заведену 24.06.1990 року, зокрема, у записи за № 12, 13, 14, 15 та 16 у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року.

Позовну заяву мотивовано тим, що згаданим розпорядженням її звільнено з роботи з 09.09.2014 року за порушення трудової дисципліни, що виразилося у невиході нею на роботу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року без поважних причин, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як вона, нібито, була відсутньою на роботі у вказаний період і не подала жодних документів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці. Зазначає, що викладені обставини не відповідають дійсності через те, що у згаданий вище період вона фізично не могла знаходитись на робочому місці, так як була поновлена на вказаній посаді лише 05.09.2014 року, а до цього, тобто з 27.08.2013 року і до 05.09.2014 року її не допускали до фактичного виконання своїх посадових обов»язків і тому вона у трудових відносинах з ОСОБА_2 міською радою Львівської області не перебувала. Поновлення позивача мало відбутись ще 27.08.2013 року, на підставі постанови Сколівського районного суду Львівської області, однак фактично така постанова суду залишалася невиконаною аж до 05.09.2014 року з вини роботодавця. Відповідно, якщо вона не перебувала із роботодавцем у фактичних трудових відносинах до 05.09.2014 року, то і не було підстав стверджувати про її прогул з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року і з цих підстав розривати безстроковий трудовий договір. Оскільки щодо неї 08.09.2014 року безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, а 09.09.2014 року її звільнено з роботи без законної на те підстави, то вона повинна бути поновленою на раніше займаній посаді з одночасною виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за період з 09.09.2014 року по 20.01.2015 року включно), розмір якого у відповідності до положень Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» складає 13523 грн. 08 коп.. Крім того вказує, що відповідачами грубо порушено порядок ведення трудових книжок, зокрема у її трудовій книжці у записах за № 12, 13, 14, 15, 16 невірно вказано підставу звільнення 01.03.2011 року, помилково вказано одну і ту ж дату звільнення та прийняття на іншу роботу - 01.03.2011 року, наявні підтирання та виправлення, що не може мати місця у трудовій книжці. З огляду на вказане, враховуючи її перебування на публічній службі, вона була змушена звернутись до суду із даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов»язано ОСОБА_2 міську раду Львівської області внести наступні виправлення у трудову книжку ОСОБА_1 серії БТ-ІІ №6311666, заведену 24.06.1990 року. У запис за № 15 у графі «Відомості про прийняття на роботу, про переведення на іншу роботу та про звільнення (із зазначенням причин і з посиланнями на статтю, пункт закону)» вказати «запис за № 12 недійсний. Поновлено на попередній посаді» у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110. У запис за № 16 у графі «Дата: число, місяць, рік» вказати « 09.09.2014» у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що розпорядженням ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 №79 від 31.10.2013 року «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста по зв»язках з громадськістю ОСОБА_2 міської ради» (а.с. 18) із внесенням до нього змін згідно розпорядження ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 № 83 від 01.11.2013 року «Про внесення змін у розпорядження міського голови № 79 від 31.10.2013 року «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді спеціаліста по зв»язках з громадськістю ОСОБА_2 міської ради» позивача поновлено на посаді спеціаліста по зв»язках з громадськістю ОСОБА_2 міської ради на підставі виконавчого документа, виданого Сколівським районним судом Львівської області згідно постанови, винесеної 27.08.2013 року в адміністративній справі №453/205/13-а. (провадження № 2а/453/22/13 р.) залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 року (а.с. 65-68).

Ознайомившись із такими розпорядженнями та вважаючи їх незаконними через те, що нібито фактично не виконується рішення суду, не надано посадову інструкцію та не визначено робоче місце, позивач 07.11.2013 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області із заявою про видачу виконавчого листа, який одержала того ж дня та скерувала у Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Львівській області, для примусового виконання.

Встановивши наявність згаданих вище розпоряджень міського голови і відсутності перешкод для роботи позивача, старшим держаним виконавцем ОСОБА_4 12.12.2013 року винесено постанову ВП №40748020 про закінчення виконавчого провадження (а.с. 110), яка є чинною і не скасована у встановленому порядку.

Оскаржуваним розпорядженням ОСОБА_2 міського голови ОСОБА_3 № 64 «Про звільнення спеціаліста міської ради по зв»язках з громадськістю ОСОБА_1Р.» від 08.09.2014 року (а.с. 3), зокрема, пунктом 1 за порушення трудової дисципліни ОСОБА_1, яке виразилося у невиході нею на роботу у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року без поважних причин, застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Пунктом 2 зазначеного розпорядження позивача звільнено з роботи у ОСОБА_2 міській раді з 09.09.2014 року у зв»язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, пунктом 3 головного бухгалтера ОСОБА_2 міської ради зобов»язано провести розрахунок із позивачем у передбаченому законом порядку, а пунктом 4 вирішено довести зміст зазначеного розпорядження до відома позивача під розписку, а у разі її неявки чи відмови від підпису про отримання копії розпорядження, таку копію відправити поштою на адресу місця її проживання з повідомленням про вручення.

З вказаним розпорядженням позивача ознайомлено у встановленому порядку, копію вручено, як і вручено трудову книжку.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю (далі - КЗпП).

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом з підстав, передбачених ст. 40 КЗпП.

Як встановлено пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 235 КЗпП передбачено, зокрема, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв»язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що після ознайомлення із розпорядженням про поновлення на роботі, позивач повинна була приступити до виконання своїх посадових обов»язків на умовах діючого безстрокового трудового договору та згідно інструкції, по якій вона працювала до часу свого незаконного звільнення (а.с. 125-126) і з якою була ознайомлена у встановленому законом порядку.

Однак, позивач цього не зробила, покликаючись на відсутність посадової інструкції, на відсутність визначеного робочого місця, на незаконність винесених міським головою розпоряджень про її поновлення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», зокрема, пунктом 34 роз»яснено судам, що стосовно до правил ст.24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Показами допитаних судом першої інстанції у судовому засіданні в якості свідків секретаря Сколівської міської ради Львівської області ОСОБА_5 та спеціаліста І-ої категорії з комп»ютерного забезпечення ОСОБА_2 міської ради Львівської області, на якого одночасно покладено обов»язок ведення кадрової служби ОСОБА_6, що обоє є працівниками апарату міської ради, а не виключно представниками депутатського корпусу, стверджується, що позивач вийшла на виділене їй робоче місце лише двічі, а саме: у листопаді 2013 року - з метою повідомити про незаконність розпорядження міського голови про поновлення на роботі, зробити відповідні написи на розпорядженнях про своє невдоволення і висловитись про приниження знаходитись у приміщенні комунального підприємства; та 05.09.2014 року, коли фактично облаштувалась на виділеному їй, з урахуванням побажань, іншому робочому місці, надавши трудову книжку без будь-яких пояснень про поважні причини відсутності такий тривалий час на робочому місці і усунувши несвоєчасним наданням трудової книжки можливість внесення у ній запису про поновлення на роботі ще 31.10.2013 року. Всі інші її відвідування приміщення міської ради є нічим іншим, як відвідуванням депутатом міської ради засідань сесій і виконання пов»язаних з цим обов»язків.

Відсутність позивача у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року на робочому місці без поважних причин було зафіксовано відповідними актами про відсутність позивача на робочому місці протягом усього робочого часу без поважних причин, складеними посадовими особами апарату ОСОБА_2 міської ради Львівської області кожного робочого дня відповідно (а.с. 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70).

Відсутність позивача у вказаний період на роботі підтверджується також копіями табелів обліку робочого часу (а.с. 78, 80).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв»язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов»язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

З огляду на наведене, відсутність позивача на робочому місці протягом усього робочого часу без поважних причин (18 робочих днів) вірно кваліфіковано як прогул.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами дотримано вимоги чинного трудового законодавства, яке визначає порядок звільнення працівників із займаних посад у зв»язку із прогулом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, так як позивач, перебуваючи з відповідачем ОСОБА_2 міською радою Львівської області у трудових відносинах на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк, у період з 11.08.2014 року по 05.09.2014 року була відсутня на робочому місці без поважних причин, відсутність позивача на роботі у згадані робочі дні вірно визначені як прогул, а допущення прогулу було підставою звільнення саме за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, через що задоволенню не підлягають.

Крім цього, як видно з матеріалів справи, у трудовій книжці позивача серії БТ-ІІ №6311666, заведеної 24.06.1990 року (а.с. 7), у записи №15 наявне підкреслення у графі, де містяться відомості про роботу, а у записи №16 - підтирання у графі, де зазначається дата звільнення.

Відтак, у відповідності до п.п. 2.4, 2.6, 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року і зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110, суд першої дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог про внесення виправлень у трудову книжку позивача у відповідності до положень зазначеної вище Інструкції.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об»єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційні скарги на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сколівського районного суду Львівської області від 20 січня 2015 року у справі №453/1470/14-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.12.2015 року.