Справа № 804/15660/15
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Креатив Проект» до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що:
- акт перевірки позивача не містить жодного доказу наявності в діях посадових осіб ТОВ «Креатив Проект» та ТОВ «Ельпіс» умислу на протиправні наслідки провочину;
- у ході виконання договір, укладених між ТОВ «Креатив Проект» та ТОВ «Ельпіс», були складені всі необхідні первинні документи, актом перевірки не доведено, що податковий кредит ТОВ «Креатив Проект» не підтверджений податковими накладними або підтверджений податковими накладними, складеними з порушенням;
- твердження Нікопольської ОДПІ про безтоварність операцій між ТОВ «Креатив Проект» та його контрагентами є безпідставними та такими, що не підтверджено жодними доказами.
Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, у яких просив залишити позовну заяву без задоволення, обґрунтовуючи наступним:
- проведеною перевіркою було встановлено взаємовідносини ТОВ «Креатив Проект» та ТОВ «Ельпіс» у квітні-травні 2014 року;
- оплату за отриманий товар від ТОВ «Ельпіс» у квітні 2014 року ТОВ «Креатив Проект» не здійснювало;
- доводи платника податків, наведені в адміністративному позові, не спростовують самого факту встановлення зазначених порушень та не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. Крім того, платником податків до скарги не додано документів, які б спростовували факти встановлених порушень.
Представники сторін в судове засідання не зявились.
Представник позивача надав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні, позовні вимоги просив задовольнити, представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
На підставі направлень від 10 серпня 2015 року №233/22-01 та №234/22-01, згідно із підпунктами 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 ст.75, підпункту 78.1.11, пункту 78.1 статті 78 Податкового Кодексу України та відповідно до наказу Нікопольської ОДПІ від 12 серпня 2015 року №533 проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Креатив Проект» з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період діяльності з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ «Ельпіс».
За результатами перевірки 27 серпня 2015 року складений акт №941/04-07-22-01/37463409.
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Креатив Проект»:
Надаючи оцінку доводам позивача про протиправність оскаржуваного рішення, з огляду на помилковість висновків контролюючого органу про нереальність спірних операції, визнання таких операцій нікчемними, суд виходить із наступного.
Видами діяльності ТОВ «Креатив Проект» є ВЕД 41.20 Будівництво житлових i нежитлових будівель 36.00 Забір очищення та постачання води 43.99 Iншi спецiалiзованi будiвельнi роботи, н.в.i.у. 42.11 Будівництво доріг і автострад 42.99 Будiвництво iнших споруд, н.в.i.у. 43.91 Покрівельні роботи.
ТОВ «Креатив Проект» має ліцензію серія АЕ №290761 Державної архітектурно-будівельної інспекції України «Господарська діяльність, повязана із створенням обєктів архітектури». Строк дії ліцензії з 3 травня 2014 року по 3 червня 2019 року.
ТОВ «Креатив Проект» має дозвіл Територіального Управління Держгірпромнагляду у Дніпропетровській області №0557.14.12, яким дозволено: зберігання балонів із стиснення, зрідження, вибухонебезпечним газом, їх спорожнення; зведення, монтаж і демонтаж будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин; зварювальні, газополум`яні роботи. Дозвіл діяв з 7 травня 2014 року по 6 травня 2014 року.
Основним постачальником ТОВ «Креатив Проект» в період квітень-травень 2014 року було ТОВ «Ельпіс», приблизно 90% від загальної суми придбання товарів (робіт, послуг).
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець, м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область) та ТОВ «Ельпіс» (продавець, смт. Юбілейне, Дніпропетровська область, ПАО «КБ «Аксиома») було укладено договір поставки будівельних матеріалів №0204/14 від 2 квітня 2014 року, згідно умов якого предметом договору є поставка будівельних матеріалів та металопластикових виробів, асортимент товару, ціна та його комплектація зазначаються у специфікації, яка є невідємною частиною договору.
Згідно пункту 2.1 договору ціни на товар погоджені сторонами та зазначаються в специфікації. Відповідно пункту 8.2 договір діє до 31 грудня 2014 року та до моменту виконання сторонами своїх зобовязань.
Сторонами договору складено специфікації до договору №0204/14 з переліком товару, що підлягає поставці на адресу позивача, та визначенням загальної вартості товару:
На виконання умов договору поставки будівельних матеріалів №0204/14 ТОВ «Ельпіс» на адресу ТОВ «Креатив Проект» у квітні-травні 2014 року виписані наступні первинні документи:
Згідно наданих позивачем документів, перевезення товару здійснювалось автотранспортом підприємства ТОВ «Креатив Проект» власним автомобілем опель вектора легковий седан АЕ4552СА, причіп легковий В АЕ 5100 ХР директора ОСОБА_4, який виступав водієм такого автомобіля, згідно товарно-транспортних накладних від 2 квітня 2014 року №020414, від 10 квітня 2014 року №100414, від 25 квітня 2014 року №250414, від 30 квітня 2014 року №300414, від 5 травня 2014 року №505414, від 16 травня 2014 року №160414, від 15 травня 2014 року №150514, від 23 травня 2014 року №230514, від 30 травня 2014 року №300514.
Надаючи оцінку доводам відповідача про нікчемність правочину, суд зазначає, що Цивільний кодекс України, з врахуванням змін, що внесені Законом України від 02.12.2010 року №2756-VI до статей 203, 234, 228, розділяє недійсні правочини на оспорювані, ті що підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, та неоспорювані нікчемні, ті, що не потребують їх визнання недійсними у судовому порядку.
Підстави для визнання правочинів оспорюваними та неоспорюваними є різними.
Так, згідно частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
З частин 1, 5 статті 203, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, такий правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку.
Про такий розподіл свідчить й нова редакція назви статті 228 Цивільного кодексу України - «Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства».
Таким чином, стаття 228 Цивільного кодексу України з 1 січня 2011 року, дати набрання чинності відповідними змінами, розподіляє правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, та правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам або без мети реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.
Суд зазначає, що визнання недійсними оспорюваних правочинів відноситься до компетенції суду, проте відповідач може зробити висновок про його нікчемність, у звязку із порушенням правочином публічного порядку.
У разі посилання відповідачем на нікчемність угод у звязку із порушенням платниками податків публічного порядку, такі обставини мають бути доведеними. Зокрема, доведенню підлягають обставини спрямування правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
В даному випадку, суд керується постановою Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України:
1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;
2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним;
- такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо;
- усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок;
- при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів, робіт, послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обовязкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити доводи про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у звязку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо повязані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
В розглянутій справі спір точиться щодо реальності відображених у податковому обліку платника податків позивача операцій із контрагентом ТОВ «Ельпіс», достатності наявних первинних документів та їх відповідності вимогам законодавства для підтвердження таких операцій та використання платником податку такого податкового елементу як податковий кредит.
Згідно підсистеми «Аналітична система» АІС «Податковий блок» у позивача обліковуються розбіжності з податкового кредиту з контрагентом ТОВ «Ельпіс».
Розбіжності виникли за результатами складеного акту Дніпропетровської ОДПІ №362/22-02/38873148 від 17 червня 2014 року «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ельпіс» щодо підтвердження господарських відносин із контрагентом «Люмін» за січень 2014 року, ТОВ «Валтіком» за лютий 2014 року, ТОВ «Гідронік» за жовтень, листопад, грудень 2013 року, за січень, лютий, березень, квітень 2014 року».
Зазначеним актом перевірки встановлено, зокрема, відсутність ТОВ «Ельпіс» за місцезнаходженням та відсутність складських приміщень, виробничих потужностей для здійснення будь-якого виду діяльності; ТОВ «Креатив Проект» фактично не могло придбати товар та як наслідок здійснити вивіз товару (будівельних матеріалів) зі складу постачальника ТОВ «Ельпіс»; зустрічну звірку неможливо провести у звязку з тим, що ТОВ «Ельпіс» до перевірки не надано жодних документів щодо діяльності підприємства.
З постанови про призначення позапланової документальної перевірки від 11 червня 2015 року вбачається наступне:
- в ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності без мети ведення фінансово-господарської діяльності підприємств, здійснили державну реєстрацію або перереєстрацію на підставних осіб ряд підприємств на території Дніпропетровської та інших областей, серед яких числиться контрагент позивача ТОВ «Ельпіс»;
- в ході аналізу руху коштів по розрахунковим рахункам встановлено ознаки безтоварності операцій ТОВ «Ельпіс», а саме: в операціях по кредиту рахунка встановлено надходження коштів від підприємств реального сектору економіки з призначенням платежу «сплата за обладнання, за підшипники, за будівельні матеріали тощо», в операціях по дебету рахунку встановлено перерахування коштів за товарно-матеріальні цінності, за цінні папери та продукти харчування;
- співробітниками Державних податкових інспекцій у відповідності до пункту 74.2 статті 74 Податкового кодексу України зібрано податкову інформацію відносно підприємства ТОВ «Ельпіс» по взаємовідносинам з субєктами господарської діяльності за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, відповідно до якої встановлено, що ТОВ «Ельпіс» шляхом маніпулювання даними податкової звітності безпідставно формувало податковий кредит підприємствам-покупцям, реалізуючи товари, які не придбавало, що підтверджує здійснення підприємством діяльності, спрямованої на отримання вигоди третім особам, а отже вбачається, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Ельпіс» здійснюється поза межами правового поля;
- між ТОВ «Ельпіс» та контрагентами правочини є фіктивними та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами згідно статті 234 Цивільного кодексу України;
- при подальшому відпрацюванні ТОВ «Ельпіс» встановлено підприємство, якому останнє безпідставно формувало податковий кредит, а саме ТОВ «Креатив Проект».
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Оскільки виникнення спору обумовлено тим, що найбільш поширеним способом порушення норм податкового законодавства є штучне введення в операції реального сектору економіки інших субєктів господарювання з метою отримання податкових та інших переваг, надання таких переваг на користь третіх осіб, що призводить до порушень бюджетних інтересів держави та прямо повязано із діями таких субєктів господарювання, які в свою чергу знаходяться поза межами контролю податкових органів, та мають ознаки кримінальних правопорушень.
Саме для недопущення вказаних порушень здійснено податковий контроль, з огляду на те, що при відсутності фактичної реалізації товарів податковий кредит формується шляхом маніпулювання податковою звітністю, це здійснюється із проведенням транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, з метою надання вигоди третій особі, та не мають реального товарного характеру.
Виходячи із практики недопущення відображення в податковому обліку таких операцій вирішальним є підтвердження реальності операцій іншими належними та допустимими доказами, ніж видаткова та податкова накладна.
Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України» № 742/11/13-11 від 2 червня 2011року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обовязковому зясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Позивач підтвердив, що надав всі наявні документи, що складались при виконанні спірних операцій.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо реальності та правомірності відображення у податковому обліку операцій придбання товару (робіт, послуг) у ТОВ «Ельпіс» суд доходить висновку щодо відсутності підстав для беззаперечного висновку на користь позивача, з огляду на наступне.
Згідно із «Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі Правила №363), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Відповідно до пункту 11.1 Правил №363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Товарно-транспортна накладна є первинним транспортним документом, на підставі якого здійснюється оприбуткування, оперативний та бухгалтерський облік товару. Таким чином, саме товарно-транспортні накладні є належними доказами факту відвантаження, перевезення, прийняття, обліку товарно-матеріальних цінностей.
Судом встановлено, що надані товарно-транспортні накладні оформленні з порушенням Правил №363 у звязку з наступним: графа 7 «Вид пакування» не заповнена; у графі 8 «Документи з вантажем» не зазначено супровідні листи на вантаж, прикладених до товарно-транспортної накладної (товарних накладних, подорожніх листів, сертифікатів, посвідчень, свідоцтв тощо); графа 9 «Маса брутто, тн» не заповнено; графа 10 «Кількість місць» не заповнено; не заповнено таблицю «Вантажно-розвантажувальні операції», а саме графа 11 «Маса брутто, т», графа 12 «Прибуття», графа 13 «Вибуття», графа 15 «Підпис відповідальної особи».
У товарно-транспортній накладній відсутні посилання на номер подорожнього листа, до якого він виданий, що унеможливлює визначення відстані перевезення товару, кількості кілометрів, обсягу використаного пального тощо, які мали б бути враховані у бухгалтерському обліку при реальності операцій.
Позивачем надано перевіряючим та до суду докази перевезення товару, складені з порушенням вказаних правил, з наданих документів неможливо дослідити проведення навантажувальних та розвантажувальних робіт, при цьому, такий товар мав первісно зберігатись у складських приміщеннях, мати відповідного виробника, упаковку, позивач мав розміщувати замовлення на виготовлення металопластикових вікон та дверей із кресленнями, однак, наявність вказаних відомостей та можливостей судом не встановлена.
Є загальновідомими данні щодо максимальної загрузки автомобіля Опель Вектра, що дорівнює від 521 кг. до 480 кг, а максимальна вага причепу від 850 кг - 1350 кг, в залежності від моделі (комплектації), максимальне навантаження на кришу 100 кг.
- 1 квітня 2015 року за одну поїздку заявлено перевезення 20 металопластикових дверей габаритами від 340 х 2040 до 1060 х 2050;
- 2 квітня 2015 року за одну поїздку заявлено перевезення будівельних матеріалів вагою 2533 кг та 12 світильників, обсяг у куб.м. вантажу невідомий, як і кількість встановити неможливо у звязку із відсутністю одиниць виміру товару та документів на них; доводи позивача, що вказані матеріали використані для відновлення залізобетонних перекриттів душових ТПЦ-7АКБ1 ТОВ «ОСОБА_5 Тьюб» не свідчать про отримання таких матеріалів саме від ТОВ «Ельпис» (т.1 а.с.70-91);
- 10 квітня 2015 року за одну поїздку заявлено перевезення 20 металопластикових дверей габаритами від 340 х 2040 до 1060 х 2050, укладення позивачем як субпідрядником специфікації до договору №1-14 від 25.02.2015 року по поставці таких виробів та перевезенню їх у м. Кривий Ріг ПАТ «ІнГОК» не підтверджує правовідносини позивача із ТОВ «Ельпис» (т.1 а.с.92-141);
- 16 квітня 2015 року за одну поїздку заявлено перевезення 12 металопластикових дверей габаритами від 840 х 1910 до 1480 х 2020, вказаний обсяг до перевезення заявленим транспортом не уявляється можливим фактично;
- 25 квітня 2015 року за одну поїздку заявлено перевезення 2 металопластикові двері габаритами 800 х 2000, 940 х 2000; та 24 металопластикових вікна габаритами від 800 х 600 до 2060 х 1210;
- 30 квітня 2015 року за одну поїздку заявлено перевезення склопакета 655 х 1565; двох перегородок металопластикових 900 х 2000, 1000 х 2000; 17 вікон металопластикових габаритами від 1300 х 2000 до 2110 х 2880; 1 металопластикові двері габаритами 860 х 2020;
- 5 травня 2015 року за одну поїздку перевезено 1080 кв.м руберойду бікроеласта АПП 2,5 для нижнього шару, ґрунтовку бітумну 491,78 кг;
- 15 травня 2015 року за одну поїздку перевезено 1060 кв.м руберойду бікроеласта ЕКП 4,0 для верхнього шару сланець сірий;
- 23 травня 2015 року за одну поїздку перевезено 1395 м2 руберойду бікроеласта ХПП 2,5 для нижнього шару та 687,65 кг ґрунтовки бітумної праймер №01 Техніколь;
При цьому надані позивачем документи про подальше використання таких товарів, не можуть бути оцінені як належні та допустимі докази факту проведення операцій між позивачем та ТОВ «Ельпис», оскільки будь-яким чином не підтверджують факт їх придбання саме у вказаного контрагента.
При цьому, в порушення вимог договору поставки будівельних матеріалів від 2 квітня 2014 року №0204/14 позивачем не надані сертифікати якості товару, які містять інформацію щодо ГОСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника, сертифікати відповідності.
В первинних бухгалтерських документах також відсутня вищезазначена інформація, яка ідентифікує придбаний товар.
Надані позивачем первинні документи не надають можливість виокремить спірний товар, який визначений лише родовими ознаками, а також визначити його наявність у межах цивільного обороту, визначити його індивідуальні ознаки (дата виготовлення, номер партії, фактичні якісні та технічні характеристики), що підтверджує сумність проведених операцій.
Відповідно до специфікацій до договору ТОВ «Ельпіс» передає товар покупцю за адресою: смт. Ювілейне, Дніпропетровська область, тим самим не зазначено конкретно місце (склад, його адресу), з якого покупець повинен забрати товар (будівельні матеріали).
Згідно ІС «Податковий блок» податкові зобовязання ТОВ «Ельпіс» за квітень сформовано 49 контрагентам-споживачам, за травень 2014 року сформовано 52 контрагентам-споживачам, які розташовані по всій території України, в результаті чого спростовується факт проведення господарських операцій при 8-годинному робочому дні з урахуванням значного обсягу документообігу, оперативності виконання операцій, віддаленості підприємств-покупців, наявною кількістю працівників. Додаток АМ до податкової декларації з податку на прибуток підприємства, як і сама декларація та фінансовий звіт субєкта малого підприємництва за 2014 рік до податкового органу не надавався, що дає змогу ставити під сумнів факт наявності технічних можливостей для здійснення задекларованого виду діяльності.
З системного аналізу обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вважає доведеним контролюючим органом факт відсутності підстав для відображення в податковому обліку розглянутих операцій, що унеможливлює використання платником податків таких податкових переваг як податковий кредит та валові витрати від вказаних операцій.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2015 року.

Суддя ОСОБА_1