Справа № 815/4297/15
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р.м. ОдесаСправа № 815/4297/15

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

За участю: секретаря Вишневської А.В.

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 10.09.2015 року)

представника позивача ОСОБА_3 (довіреність від 15.10.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної фіскальної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСТ ПЛЮС» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСТ ПЛЮС» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо відмови у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних, зобовязати Державну податкову інспекцію у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області врахувати в обліку декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних та відобразити наведені в них відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку підприємства станом на 20.07.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що між ТОВ «ОСТ ПЛЮС» та ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області 15.01.2015 року укладено договір №150120151 про визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису засобами телекомунікаційного зв'язку або електронних носіях, як оригіналу. На виконання вимог податкового законодавства та відповідно до умов вказаного договору позивачем засобами електронного зв'язку направлено до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року разом з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та реєстру виданих та отриманих податкових накладних. Однак податкова звітність не прийнята контролюючим органом з підстав порушення вимог подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, а саме не укладено договір про визнання електронної звітності. Позивач зазначає, що підстави для відмови у прийнятті податкової звітності є надуманими, такими, що не відповідають дійсності, отже не можуть нести негативних наслідків для платника при виконанні свого податкового обовязку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправними дії Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області щодо відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСТ ПЛЮС» у прийнятті податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних. Зобовязав Державну податкову інспекцію у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області врахувати в обліку декларацію ТОВ «ОСТ ПЛЮС» з податку на додану вартість за червень 2015 року з розшифровкою податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та з реєстром виданих та отриманих податкових накладних та відобразити наведені в них відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку ТОВ «ОСТ ПЛЮС» станом на 20.07.2015 року.

В апеляційних скаргах Державна податкова інспекція у Приморському районі міста ОСОБА_4 управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державна фіскальна служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просять скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2015 року між позивачем та ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області укладено договір №150120151, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих TOB «ОСТ ПЛЮС» в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу.

На виконання умов вказаного договору TOB «ОСТ ПЛЮС» засобами електронного зв'язку направлено ДПІ у Приморському районі м. Одеси ДФС України в Одеській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року разом з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів та реєстром виданих та отриманих податкових накладних.

За даними квитанції №1 звітність платника доставлена до контролюючого органу 20.07.2015 року о 17:11:41, однак вважається не прийнятою з підстав порушення вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої Наказом ДФС України від 10.04.2008 року №233, а саме не укладено Договір про визнання електронної звітності.

Згідно письмових заперечень контролюючого органу на позов, на виявлені порушення платником правил адміністрування податку мало вплив його відсутність за місцезнаходженням, у звязку із чим дію договору на передачу засобами електронного звязку від 15.01.2015 року зупинено до встановлення відповідних обставин.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про відсутність позивача за податковою адресою спростовуються відомостями, що містились в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, на момент подання платником податків звітності, ці відомості відповідають відображеній у звітності інформації щодо місцезнаходження платника, договір про визнання податковим органом електронних документів платника у встановленому законом порядку не розірвано, отже відмова контролюючого органу у прийнятті від позивача податкової декларації з додатками засобами електронного звязку є безпідставною та не ґрунтується нормах податкового законодавства.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 201.14, 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податковій декларації, яка відповідно до приписів п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України є документом, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За правилами п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, зокрема, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, а відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу.

Аналіз наведених норм показує, що виконання свого обовязку з обліку обєкта оподаткування перед контролюючим органом платник податків реалізує шляхом подання декларації щодо нарахування та/або сплати податкового зобов'язання, а на податковий орган покладається обовязок прийняти звітність, складену за встановленою формою та за умови наявності у звітності обов'язкових реквізитів, її відповідності нормам та змісту податку та збору.

Платник податків наділений правом вибору способу, у який його звітність буде подана до контролюючого органу, зокрема, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначає Інструкція про подання електронної податкової звітності, затверджена наказом Державної податкової адміністрації від 10.04.2008 року № 233.

За правилами Інструкції від 10.04.2008 року №233 для визнання податкової звітності платника, поданої в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, між платником та податковим органом укладається відповідний договір, текст якого визначено у додатку 1 до Інструкції.

Відповідно до п. 4 розділу 6 додатка 1 до Інструкції від 10.04.2008 року №233 контролюючий орган має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 року № 755-IV місцезнаходження юридичної особи це адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені, відомості відносно якого згідно із ч. 2 ст. 17 цього Закону містяться у Єдиному державному реєстрі.

Як вірно встановив суд першої інстанції, згідно Виписки та витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на момент подання звітності місцезнаходженням платника податків є: м. Одеса, пр-т Шевченка, буд. 2, відомості про юридичну особу підтверджені, отже юридична адреса підприємства в установленому Законом порядку не змінювалась.

Оскільки відомості про зміну місцезнаходження позивача в установленому Законом порядку не вносились, ці відомості відповідають даним податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що підстав для відмови у прийнятті податкової звітності позивача у контролюючого органу не було.

Судом першої інстанції вірно враховано, що договір про визнання податковим органом електронної звітності позивача на момент направлення декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року є чинним, у відповідача не було підстав для розірвання вказаного договору в односторонньому порядку, отже не прийняття звітності позивача, направленої засобами електронного звязку, суперечить вимогам податкового законодавства та положенням Інструкції від 10.04.2008 року №233, які є обовязковими як для платника податків так і для контролюючого органу.

Таким чином, оскільки висновки податкового органу про відсутність позивача за податковою адресою спростовуються відомостями, що містились з Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, на момент подання платником податків звітності, ці відомості відповідають відображеній у звітності інформації щодо місцезнаходження платника, договір про визнання податковим органом електронних документів платника у встановленому законом порядку не розірвано, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відмова контролюючого органу у прийнятті від позивача податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року з додатками засобами електронного звязку є безпідставною та не ґрунтується нормах податкового законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, з урахуванням наведених норм колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем як субєктом владних повноважень не надано доказів правомірності своїх дій щодо не прийняття звітності позивача та не підтверджено належними та допустимими доказами відсутність підприємства за юридичною адресою, наявність підстав для не визнання податкової звітності платника, поданої засобами електронного звязку.

При вирішенні спору, суд першої інстанції вірно врахував завдання адміністративного судочинства, визначені ст. 2 КАС України, та обґрунтовано дійшов висновку, що встановлення під час розгляду справи порушень законодавства з боку субєкта владних повноважень, що призвели до певних протиправних дій та які обмежили інтереси позивача та несуть для нього негативні наслідки, є підставою для поновлення прав та інтересів позивача шляхом зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії, які субєкт повинен був здійснити при виникненні між позивачем та відповідачем публічно-правових відносин, тому зобовязання в судовому порядку податкового органу врахувати в обліку платника звітність та відобразити наведені в ній відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку підприємства станом на момент подання звітності, є обґрунтованим та у повній мірі відповідає нормам процесуального законодавства.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1