Справа № 464/4167/15а,2а/464/116/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 р. Справа № 876/6812/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 05 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2015 року Сихівським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій відповідача щодо не включення до середньомісячного заробітку державного службовця сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» неправомірними; зобовязання управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова перерахувати призначену пенсію, починаючи з 01 грудня 2014 року, з врахуванням інших виплат (матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та виплат, повязаних з індексацією заробітної плати), згідно поданої довідки про заробітну плату, якою передбачено складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та на які нараховано та утримано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та виплачувати перераховану пенсію державного службовця в розмірі 88% середньомісячного заробітку державного службовця.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що відповідач при призначенні пенсії не врахував матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та виплат, повязаних з індексацією заробітної плати, хоча в довідках про складові заробітної плати державного службовця ці суми відображені як складові заробітної плати, на які нараховано та сплачено страхові внески.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 05 червня 2015 року позов задоволено. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова щодо не включення до середньомісячного заробітку ОСОБА_1 сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та виплат, повязаних з індексацією заробітної плати під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» протиправними. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2014 року з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та виплат, повязаних з індексацією заробітної плати згідно поданої довідки про заробітну плату, якою передбачено складові заробітної плати для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та на які нараховано та утримано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а також здійснити виплату перерахованої пенсії ОСОБА_1 в розмірі 88% середньомісячного заробітку державного службовця.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем невключено до середньомісячного заробітку позивача сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальну допомогу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та сум індексації заробітної плати під час обчислення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем управлінням Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при прийнятті оскаржуваної постанови, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 27 січня 1993 року по 24 червня 2011 року перебувала на державній службі на посадах державного службовця в органах Пенсійного фонду України.

24 червня ОСОБА_1 було звільнено з посади з посади заступника начальника відділу персоніфікованого обліку, інформативних систем та мереж за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

25 червня 2011 року ОСОБА_1 з 25 червня 2011 року було призначено пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

15 травня 2015 року позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова із заявою, щодо проведення перерахунку призначеної пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» із врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, у відповідності до довідки № 4556-02/30 від 15 травня 2015 року.

Листом № 7/І від 20 травня 2015 року УПФ України в Галицькому районі м. Львова ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії.

Статтею 37-1 Закону «Про державну службу» передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до ст. 33 Закону «Про державну службу», заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. При цьому саме на Кабінет Міністрів України покладається регулювання питань оплати праці державних службовців, встановлення розмірів посадових окладів, надбавок, доплат, матеріальної допомоги.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 передбачено, що особи, які вийшли на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», мають право на перерахунок пенсій, але лише за умови підвищення заробітної плати державним службовцям після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу».

Згідно ст. 37 Закону «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі розмір пенсії збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90% заробітної плати.

У ч. 1 ст.1 Закону «Про оплату праці» року встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом ст. 2 Закону «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсії. Із змісту ст. 40 вказаного Закону видно, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески.

Відтак, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне, відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження.

Таким чином, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що пенсія позивача повинна обчислюватись із заробітної плати, яку вона фактично отримувала на день звільнення, в тому числі з урахуванням матеріальної допомоги та індексації, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Однак постановою правління Пенсійного фонду України від 14 лютого 2011 року № 5-1 Про виконання рішення окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/2670 затверджена нова форма довідки про складові заробітної плати, яка подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - форма № 5-1), якою передбачено, що винагорода за вислугу років, матеріальна допомога на оздоровлення і допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація є складовими заробітної плати. При цьому чітко передбачено, що із усіх виплат, які вказані в цій довідці нараховуються і сплачуються страхові внески, а з 01 січня 2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Крім цього, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої ст. 66 цього Закону, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат па оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11.

Відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом (абзац дев'ятий статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 7 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Тому колегія суддів вважає, що порядок здійснення усіх перерахунків та індексації пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» належить до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду м. Львова від 05 червня 2015 року в справі № 464/4167/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

ОСОБА_2

Ухвалу складено в повному обсязі 21 грудня 2015 року.