Справа № 826/8598/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/8598/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кротюка О.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Державної фінансової інспекції в м.Києві
до Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України
про зобов'язати вчинити дії
Обставини справи:

Державна фінансова інспекція України (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України (далі - відповідач) про зобов'язання останнього виконати вимогу Державної фінансової інспекції України від 02.10.2014 №26-032-14-14/12392 (далі - вимога) в частині:

п. 1 Вимоги:

- винести рішення про стягнення матеріальної шкоди (збитків) на суму 428,21 тис. грн., у тому числі шляхом проведення претензійно-правової роботи;

п. 3 Вимоги:

- винести рішення щодо повернення коштів в розмірі 44, 99 тис. грн. із спеціального фонду до загального фонду Інституту;

п. 6 Вимоги:

- винести рішення про стягнення на користь Інституту коштів в сумі 18,57 тис. грн., у разі неможливості стягнення коштів відшкодувати завдану матеріальну шкоду (збитки) за рахунок винних осіб у порядку встановленому законодавством України;

п. 7 Вимоги:

- винести рішення про стягнення на користь Інституту коштів в сумі 14,41 тис. грн., у разі неможливості стягнення коштів відшкодувати завдану матеріальну шкоду (збитки) за рахунок винних осіб у порядку встановленому законодавством України;

п. 14 Вимоги:

- зобов'язати виконати п. 14 Вимоги «відобразити в обліку матеріальні цінності».

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

Державною фінансовою інспекцією України (далі також - ДФІ України) проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України за період з 01.01.2010 по 01.06.2014, за наслідком чого складено акт №032-30/3021 від 05.09.2014.

Державною фінансовою інспекцією України направлено відповідачу вимогу від 02.10.2014 №26-032-14-14/12392 «Щодо усунень порушень, виявлених ревізією».

Листами Інститут фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України від 30.10.2014 №31207/11-1405, від 11.11.2014 №31207/11-1465 та від 19.12.2014 №31207/11-1703 проінформував позивача про часткове усунення порушень, які були встановлені в ході ревізії.

В той же час, як зазначає позивач, частина порушень не усунуто, з огляду на що останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд приймає до уваги постанову ВСУ від 15 квітня 2014 року (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/38655037) у справі № 21-40а14 (далі - Постанова ВСУ) де викладена наступна правова позиція:

«….Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом цих норм матеріального права у подібних відносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Згідно з Положенням Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки".

Таким чином, збитки повинні стягуватися у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає цей позов. Тому, зазначення у вимозі ДФІ про стягнення шкоди (коштів) не є обставиною, яка спричиняє обов'язок підконтрольної установи стягнути збитки.

Тобто, збитки, завдані Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України, не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги.

Тому позовні вимоги щодо зобов'язання Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України виконати п. 1, 3, 6, 7 Вимоги Державної фінансової інспекції від 02.10.2014 №26-032-14-14/12392 «Щодо усунень порушень, виявлених ревізією» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

В той же час, суд відмітить, що позивачем викладено позовні вимоги у альтернативній формі - «або»….. «або». Тобто, фактично позивач просить суд вирішити питання наперед, що є недопустимим у розмінні статті 2 КАС України.

При цьому, додатково суд зауважить, що позовні вимоги викладені щодо п. 1,3,6, 7 вимоги є абстрактними, та таким, що не дають змоги встановить, ані суб'єкту з якого Державна фінансова інспекція просить суд стягнути збитки, ані правового обґрунтування, зокрема, щодо повернення коштів із спеціального фонду до загального фонду Інституту.

Вирішуючи питання щодо виконання відповідачем п. 14 Вимоги суд значить наступне.

Так, виконання вказаного пункту Вимоги зводиться до зобов'язання Інституту фізики напівпровідників імені В.Є. Лашкарьова Національної академії наук України відобразити в обліку матеріальні цінності.

Як зазначено Державною фінансовою інспекцією України у позовній заяві (а.с. 11) за наслідком проведення під час ревізії інвентаризації встановлено лишки світильників на загальну суму 14 508, 23 грн.

Суд оцінюючи наявні документи в матеріалах справи, звертає увагу на наступне.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» 16 липня 1999 року N 996-XIV (далі - Закон N 996-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 9 вказаного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (п. 5 ст. 9 Закону N 996-XIV).

Відповідно до ст. 10 Закону N 996-XIV для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов'язані проводити інвентаризацію активів і зобов'язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об'єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов'язковим згідно з законодавством.

Поряд з цим, п. 1.2. Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ , затвердженої спільним наказом Головного управління Державного казначейства України, Міністерства фінансів України від 30 жовтня 1998 року N 90 ( у редакції чинній на момент проведення ревізії та винесення вимоги) встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку шляхом їх зіставлення з фактичною наявністю майна.

Інвентаризація майна проводиться за його місцезнаходженням та за матеріально відповідальними особами. Під час інвентаризації в обов'язковому порядку проводиться констатація наявності об'єктів (п. 1.3 Інструкції).

Згідно п. 1.4. Інструкції, основними завданням серед інвентаризації є виявлення фактичної наявності основних засобів, матеріальних цінностей, бланків суворої звітності, грошових коштів у касах, на реєстраційних, спеціальних реєстраційних, валютних та поточних рахунках.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, вказані вище матеріальні цінності (світильники) на загальну суму 14 508, 23 грн. згідно акту передачі майна з відповідального зберігання від 28.08.2014 передано на зберігання відповідачу згідно умов договору №3/208 від 20.01.2012 та листа №31207/1155 від 26.08.2014. При цьому, в матеріалах справи міститься накладна №315 від 28.08.2015, з якої слідує, що світильники на загальну суму 14 508, 23 грн. оприбутковані, тобто відображені в обліку матеріальних цінностей. В то же час, судом не оцінюються наявність розбіжностей в датах акту та накладеної, оскільки проти достовірності останніх позивачам заперечень не зазначено. В будь-якому випадку, суд вважає за необхідне відмітити, що станом на час вирішення спору по суті, матеріальні цінності (світильники) відображені в обліку, а, відтак, відсутні підстави для зобов'язання відповідача вчинити вказані дії.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи позивача не спростовують встановленого вище судом.

Позивач, в силу положень ч.1 ст.71 КАС України, повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, проте всупереч вказаній нормі не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.186 КАС України.

Суддя О.В. Кротюк