Справа № 806/1360/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/800/40901/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпак Ю.К. (головує в судовому засіданні),

Головчук С.В.,

Ліпського Д.В.,

секретаря судового засідання Горбатюка В.С.,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Житомирській області про скасування наказів та поновлення на роботі, за касаційною скаргою Головного управління юстиції у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2014р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2014р.,

встановив:

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання незаконними наказів Головного управління юстиції у Житомирській області (далі - Управління юстиції) від 01 грудня 2009 року № 732/к про накладення дисциплінарного стягнення та від 23 грудня 2009 року № 810/к про звільнення. Просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток та судові витрати. Позовні вимоги мотивував тим, що при винесенні наказу про його звільнення за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків не було враховано факт його перебування у відпустці з 15 липня по 14 серпня 2009 року та тимчасову непрацездатність з 29 серпня по 14 жовтня 2009 року, що унеможливлювало усунення недоліків, викладених у поданні начальника відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції (далі - відділ ДВС).

Справа розглядалася судами повторно.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 5 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2014 року, позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано накази Головного управління юстиції у Житомирській області від 01 грудня 2009 року № 732/к про притягнення до дисциплінарної відповідальності та від 23 грудня 2009 року № 810/к про звільнення із займаної посади. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баранівського районного управління юстиції з 24 грудня 2009 року. Зобов`язано Головне управління юстиції у Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У касаційній скарзі Управління юстиції просить скасувати судові рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків обставинам справи. Зокрема, не враховано, що ОСОБА_4 не вносив відомості до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, не вчинив жодних дій по 150 виконавчих провадженнях, що перебували на його виконанні з порушеними термінами, в письмовому поясненні визнав факт порушення ним вимог Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні зведеного виконавчого провадження щодо ТОВ «Баранівський фарфоровий завод», що є доказом невиконання ним своїх посадових обов`язків.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 2003 року ОСОБА_4 працював старшим державним виконавцем відділу ДВС.

Згідно з наказом начальника Управління юстиції від 01 грудня 2009 року № 732/к за неналежне виконання своїх обов'язків ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - оголошено догану.

Підставою для винесення вказаного наказу було подання заступника начальника Головного управління юстиції у Житомирській області - начальника відділу державної виконавчої служби, подання заступника начальника Баранівського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби та акт від 24.11.2009р. про те, що по 150 виконавчих провадженнях, що перебували на виконанні у позивача, порушено строки їх виконання, передбачені ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження". У більшості виконавчих провадженнях, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження та супровідного листа про направлення постанови сторонам виконавчого провадження, інші матеріали (процесуальні документи) відсутні. Також, по зведеному виконавчому провадженню про стягнення боргів з ПСП "Маяк" с. Гриньки (10 виконавчих проваджень) позивачем не вчинено виконавчих дій, направлених на встановлення та перевірку майнового стану підприємства - боржника та не винесено постанову про арешт каси підприємства.

Наказом начальника головного управління юстиції у Житомирській області від 23 грудня 2009 року № 810/к ОСОБА_4 за систематичне невиконання без поважних причин своїх посадових обов'язків, а саме - порушення вимог статей 5, 25, 30, 43, 44, 49, 59, 63 Закону України "Про виконавче провадження", розділу 4.19, пунктів1.7.4, 11.2.7 та 11.2.8 Інструкції про проведення виконавчих дій, розділу 3 Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи, від одного державного виконавця до іншого, пункту 3.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, з урахуванням оголошеної догани, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України звільнено із займаної посади.

Підставою для винесення цього наказу слугувало подання заступника начальника Головного управління юстиції у Житомирській області - начальника відділу державної виконавчої служби, постанова про результати перевірки виконавчого провадження від 21.12.2009р. № 24/2/3/2009. Поряд з іншими порушеннями, що виявлені при перевірці начальником відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області дій старшого державного виконавця Носаля І.Г., було встановлено, що при виконанні зведеного виконавчого провадження (ВП №3719098) про стягнення коштів з ТОВ "Баранівський фарфоровий завод" на користь фізичних та юридичних осіб, дії позивача визнані такими, що не відповідають вимогам статей 5, 25, 30, 43, 44, 49, 59, 63 Закону України "Про виконавче провадження", розділу 4.19, пунктів 1.7.4, 11.2.7, 11.2.8 Інструкції про проведення виконавчих дій, розділу 3 Порядку передачі матеріалів виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого або виконавчої групи від одного державного виконавця до іншого, пункту 3.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з наявних у справі доказів, які збереглися і надані сторонами, неможливо встановити наявність чи відсутність порушень Закону України «Про виконавче провадження» з боку ОСОБА_4 під час виконання виконавчих проваджень, період їх перебування у позивача, коли виконавчі провадження були відкриті або йому передані. Враховано, що в постанові від 21.12.2009р. № 24/2/3/2009 зазначено, що зведене виконавче провадження про стягнення коштів з ТОВ «Баранівський фарфоровий завод» в різні періоди знаходилось на виконанні в багатьох виконавців (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_4.), однак встановити точні періоди перебування виконавчого провадження у вказаних виконавців неможливо через відсутність актів приймання-передачі, постанов тощо.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями) роз`яснив, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. При цьому, суду необхідно встановити, зокрема, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення.

Зміст постанови про результати перевірки виконавчого провадження від 21.12.2009р. № 24/2/3/2009 та подання про звільнення від 21.12.2009р., на підставі яких прийнято наказ про звільнення, свідчать про те, що наведені в них обставини невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків відносяться до періоду часу, що передував притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності за наказом від 01.12.2009р. № 732/к.

За такої правової ситуації суди попередніх інстанцій правильно виходили з безпідставності звільнення ОСОБА_4 з роботи і їх рішення в цій частині є законними.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в пункті 32 постанови Пленуму від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами і доповненнями), у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

В порушення наведених приписів законодавства суди не встановили період вимушеного прогулу ОСОБА_4, вину сторін у розгляді справи більше одного року, наявність у позивача іншого заробітку в цей період і не обчислили точну суму коштів.

Частиною 1 статті 220 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суди обох інстанцій не встановили істотних обставин справи щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то рішення судів у цій частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління юстиції у Житомирській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2014р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2014р. в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Ю.К.Черпак

С.В.Головчук

Д.В.Ліпський