Справа № 1324/2294/12
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2015 р. м. Київ К/800/36827/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт»

на постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 28 березня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року

у справі № 1324/2294/12

за позовом Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт»

до виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області

про визнання протиправними дій щодо відмови оформити право власності на реконструйовану будівлю,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Трускавецькурорт» (далі - ПрАТ «Трускавецькурорт») звернулось до суду з позовом до виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило визнати протиправними дії виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області щодо відмови оформити право власності позивача на реконструйовану будівлю водно-оздоровчого комплексу на вул. Шевченка, 24 в м. Трускавці Львівській області.

Постановою Трускавецького міського суду Львівської області від 28 березня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування судами обставин справи, просить рішення судів скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що відповідачем всупереч законодавчо визначеному обов'язку фактично протиправно відмовлено позивачу у оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 22 грудня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області зареєстровано подану ЗАТ «Трускавецькурорт» (правонаступником якого є ПрАТ «Трускавецькурорт») декларацію про готовність об'єкта до експлуатації «Реконструкція спального корпусу № 7 «Санаторія «Берізка» з перепрофілюванням його під водно-оздоровчий комплекс санаторію «Каштан» на вул. Шевченка, 24 у м. Трускавці».

17 серпня 2012 року позивач звернувся до виконавчого комітету Трускавецької міської ради з проханням здійснити оформлення права власності на вказаний реконструйований об'єкт нерухомого майна, оскільки водно-оздоровчий комплекс санаторію «Каштан», який розташований на вул. Шевченка, 24 в м. Трускавці, готовий до експлуатації.

Листом виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 18/25-2938/1 від 19 жовтня 2012 року позивача повідомлено про те, що його заяву розглянуто, однак в результаті обговорення та проведеного голосування проект рішення виконавчого комітету не був підтриманий його членами.

Відмова виконавчого комітету Трускавецької міської ради мотивована тим, що позивачем не надано довідку про виконання угоди, укладеної з управлінням житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради «Про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Трускавця».

Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позов про визнання протиправними дій щодо відмови оформити право власності на реконструйовану будівлю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що питання про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна водно-оздоровчого комплексу санаторію «Каштан» розглядалось відповідачем, однак проект рішення не був підтриманий членами виконавчого комітету.

Проте, суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті, вчинені вони обґрунтовано.

Предметом розгляду даної справи є перевірка обставин вчинення виконавчим комітетом Трускавецької міської ради Львівської області дій щодо відмови оформити право власності позивача на об'єкт нерухомого майна на відповідність вимогам закону та надання їм оцінки.

Проте, вирішуючи спір, суди не перевірили та не встановили обставин відмови виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області щодо оформлення права власності на належний позивачу об'єкт нерухомого майна, обмежившись лише зазначенням того, що підготовлений проект рішення по заяві позивача не набрав необхідної кількості голосів членів виконавчого комітету, що стало перешкодою прийняття відповідного рішення і що такі дії відповідача не суперечать вимогам Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та не порушують прав позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що позовних вимог про зобов'язання повторно розглянути подану заяву про оформлення права власності позивачем не заявлялося; доводи про незаконність твердження відповідача про відсутність участі відповідача у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту виходять за межі предмету позову, оцінка останнім повинна надаватися під час вирішення позовних вимог про зобов'язання прийняти рішення про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності, від яких позивач фактично відмовився.

З цього приводу суд касаційної інстанції зазначає, що такий висновок суду апеляційної інстанції є хибним, оскілки позивач звернувся до суду з вимогами про визнання протиправними дій виконавчого комітету щодо відмови оформити право власності, що охоплює всі дії, вчинені ним за заявою позивача про оформлення права власності, незалежно від того чи заявлено позивачем вимоги про зобов'язання виконавчого комітету прийняти рішення про оформлення права власності та видачу свідоцтва. При цьому, позивач не просив суд визнати протиправними дії щодо відмови в прийнятті рішення чи його скасування, що значно звузило б підстави звернення до суду з позовом та можливості обґрунтування позовних вимог.

Крім того, для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін суд може вийти за межі позовних вимог, відповідно до ст. 11 КАС України та прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень згідно зі ст. 162 КАС України.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд першої інстанції, вирішуючи спір, не встановив обставин вчинення відповідачем оскаржуваних дій та не перевірив чи відповідають вони вимогам закону. Суд апеляційної інстанції не виправив допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, а суд касаційної інстанції не наділений такими повноваженнями.

Згідно з ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, рішення судів підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Трускавецькурорт» задовольнити частково.

Постанову Трускавецького міського суду Львівської області від 28 березня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: