Справа № 554/9946/15-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2015 р. Справа № 554/9946/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бартош Н.С.
Суддів: Старосуда М.І. , Мельнікової Л.В.
за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.09.2015р. по справі № 554/9946/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області
про встановлення вини відповідачів у невиконанні гарантій держави та рішень судів щодо нарахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення, стягнення коштів встановленої щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, у якому просив захистити від свавілля відповідачів його права згідно статусу, встановити вину відповідачів в невиплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та невиконанні рішення суду щодо його права на вказану допомогу, стягнути з відповідачів щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком на момент виплати, стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн. за ігнорування його прав, норм законодавства та рішень судів, зобов`язати відповідачів надати суду звіт про виконання судового рішення.
Постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 16.09.2015 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечень, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ядерному об`єкті, який прирівняно до учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та має інвалідність ІІ групи, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідками аварії на ядерному об`єкті, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.01.2010 року, вкладкою до нього № НОМЕР_2 т від 21.04.2013 року (а.с. 6) та довідкою МСЕ № 0016736 від 30.12.2009 року (а.с.58).
ОСОБА_1 18 січня 2015 року звернувся до відповідача - УПСЗН з заявою про нарахування та виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за 2015 рік (а. с. 9).
Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради 28 січня 2015 року та Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області 4 лютого 2015 року надано відповіді № П-01-04/6-01-06/1 та № П-01/09 про відмову у нарахуванні та виплаті вказаної виплати, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ядерному об`єкті, за інших обставин, і вказана виплата не може бути застосована до нього (а. с. 10).
Позивач не погодився із такими рішеннями відповідачів та звернувся із позовом до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказаний закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного та соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території.
Статтею 14 вищевказаного Закону зазначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів № 674 від 02.12.1992 року затверджено "Порядок віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Згідно п. 1 вказаного Порядку, визначено умови віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, а також громадян, які постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, до 1, 2 або 3 категорій, встановлених статтею 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до п. 2 Порядку громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, відносяться: до категорії 1 - інваліди з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, а також хворі на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Згідно п. 4 Порядку особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідної категорії на підставі довідки, що підтверджує їх участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, виданої відповідно військовою частиною або Центральним військовим архівом Співдружності Незалежних Держав.
Відповідно до ст. 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом 2 групи і за правилами ст. 48 Закону Ук раїни "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на щорічну допомогу на оздоровлення.
Отже, колегія суддів зазначає, що відмова відповідачів, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті йому щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є необґрунтованою та такою, що порушує права, свободи та законні інтереси позивача.
Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження в межах встановлених цією Конституцією та законами України; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 48 Закону № 796-ХІІ визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Статтею 62 вказаного Закону визначено, що роз`яснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов`язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма суб`єктами господарювання незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості та форм власності.
Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що у 2015 році норми і положення ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (інвалідам І і ІІ групи), розмір щорічної допомоги на оздоровлення складає 120 гривень.
Окрім того колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року № 936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян.
Отже, щорічна допомога на оздоровлення за 2015 рік ОСОБА_1 , у відповідності до чинного законодавства, становить 120 гривень. Призначення даного виду допомоги позивачу повинно проводитись управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної ради м. Полтави, а виплата центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в Полтавській області.
Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів суд зазначає наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Тому, з доказів по справі не вбачається, що внаслідок дій відповідачів позивачу заподіяно моральної шкоди.
Стосовно зобов`язання відповідачів надати суду звіт про виконання судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаній нормі кореспондуються положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163, абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень-відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. У разі звернення позивача із заявою про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення після прийняття постанови у справі суд ухвалою відмовляє у задоволенні такої заяви, оскільки, згідно ч. 4 ст. 257 КАС України в подальшому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в резолютивній його частині має бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі. Разом з цим, слід зазначити, що вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення частково неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.09.2015р. по справі № 554/9946/15-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання неправомірними дій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та зобов`язання відповідачів нарахувати та провести зазначені виплати.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради та центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо ненарахування та невиплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік.
Зобов`язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради нарахувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік, передбачену ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (інвалідам І і ІІ групи).
Стягнути з центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області на користь ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 рік, в сумі 120,00 грн. (сто двадцять гривень 00 коп.).
В іншій частині постанову Октябрського районного суду міста Полтави від 16.09.2015 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бартош Н.С.
Судді Старосуд М.І. Мельнікова Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 22.12.2015 р.