Справа № 826/8447/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року місто Київ №826/8447/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Сканрок"
додержавної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 № та №
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сканрок" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 №, від 29.04.2015 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 09.04.2015 №12/26-58-22-06-11/35965995 щодо відсутності факту реальності фінансово-господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш", необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.04.2015 №, від 29.04.2015 №. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 09.04.2015 №12/26-58-22-06-11/35965995 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 №, від 29.04.2015 № з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні відповідно до приписів частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Сканрок" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток за період з 01.02.2012року по 28.02.2015року, при взаємовідносинах із товариством з обмеженою відповідальністю " Укрінтермаш " по операціях з купівлі та продажу товарів (робіт,послуг).

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Сканрок" пунктів 198.3, 198.4 та 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 120 000,00 грн. за червень 2014 року.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток за 2014 рік у сумі 10 800,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 09.04.2015 №12/26-58-22-06-11/35965995 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 29.05.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 13 500,00грн., у тому числі: 10 800,00грн. - основний платіж, 2 700,00грн. - штрафні (фінансові) санкції;

від 29.05.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 180 000,00 грн., у тому числі: 120 000,00 грн. - основний платіж, 60 000,00грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09.04.2015 №12/26-58-22-06-11/35965995 висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю "Сканрок" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш" за договором купівлі-продажу виробничого обладнання від 20.06.2014р. № 1.06.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Сканрок" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш" (продавець) укладено договір купівлі-продажу виробничого обладнання від 20.06.2014 №1.06 відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність та поставити покупцю, а покупець зобов'язується прийняти у власність та оплатити, виробниче обладнання, а саме: «Плоскошлифовальный станок М7130В с горизонтальним валом и прямоугольным столом», у кількості, якості та за ціною згідно із Специфікацією №1, що являється невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до змісту Специфікації №1, товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш " зобов'язувалось поставити позивачу «Плоскошлифовальный станок М7130В с горизонтальним валом и прямоугольным столом» 1 шт. вартістю 600 000,00грн. в тому числі податок на додану вартість на суму 120 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4 даного договору, поставка обладнання здійснюється на склад за місцезнаходженням покупця, а саме за адресою : місто Київ, вулиця Аеродромна, 10, не пізніше 30 червня 2014 року.

На підтвердження руху активів в процесі здійснення господарських операцій позивачем надано суду копії: договору купівлі-продажу від 20.06.2014 №1.06; Специфікації №1; податкової накладної № 49 від 27.08.2014р. з доказами реєстрації такої у Єдиному реєстрі податкових накладних; видаткової накладної № 49 від 27.06.2014р.; керівництва по експлуатації поставленого обладнання; виписку по особовому рахунку позивача; договору оренди приміщення; реєстру виданих та отриманих податкових накладних; товарно-транспортної накладної.

Крім того в підтвердження отримання від товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтермаш» виробничого обладнання, позивачем до матеріалів справи надано копію акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 27.06.2014р., також фотознімки отриманого обладнання, картки рахунку, товарно-транспортної накладної, письмові пояснення щодо відповідної поставки.

У свою чергу, державною податковою інспекцією у Солом'янському Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю "Сканрок" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш" вказано на протокол допиту в якості свідка директора товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш" ОСОБА_1, який пояснив що немає жодного відношення до створення даного товариства, не являється його працівником, а також не вчиняв жодних дій від імені такого товариства.

Крім того державною податковою інспекцією у Солом'янському Голосіївському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві зазначається про відсутність у видатковій накладній відомостей щодо особи яка отримала товар від постачальника, однак такі висновки у повні мірі спростовано наданою до матеріалів справи первинною документацією.

Посилання відповідачів на кримінальне провадження №0000131 від 05.06.2014р. порушене за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України, також не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Проте відповідного вироку відповідачем суду не надано.

Аналізуючи взаємовідносини між товариством з обмеженою відповідальністю "Сканрок" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш" за договором купівлі-продажу від 20.06.2014 №1.06, то:

- контролюючим органом не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагента позивача;

- висновки контролюючого органу зроблені на припущеннях, без підтвердження належними доказами відсутності факту поставки обладнання за договором купівлі-продажу від 20.06.2014 №1.06;

- під час перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Сканрок" відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш", первинні документи по господарським операціям не досліджувались;

- доказів щодо порушення фіскальних інтересів держави внаслідок таких взаємовідносин відповідач суду також не надав.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем не доведено) має правові наслідки саме для цих контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між товариством з обмеженою відповідальністю "Сканрок" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрінтермаш" не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 29.04.2015 прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Сканрок" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.04.2015 №, від 29.04.2015 №, підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.04.2015 №, від 29.04.2015 №.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.