Справа № 826/19988/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/19988/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ГЛАКСОСМІТКЛЯЙН ФАРМАСЬЮТІКАЛС УКРАЇНА"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС м. Києва
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.2015 №, №

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛАКСОСМІТКЛЯЙН ФАРМАСЬЮТІКАЛС УКРАЇНА" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.07.2015 №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкове законодавство, яке діяло станом на жовтень - грудень 2014 року не містило обов'язку щодо визначення податкових зобов'язань з ПДВ під час постачання товарів на митній території України на рівні нижче від ціни придбання, не нижче собівартості чи не нижче від їхньої митної вартості. Також позивач посилався на те, що враховуючи стрімку девальвацію національної валюти в 2014 році та складну економічну ситуацію обрав економічну стратегію щодо утримання та незначного росту цін на деяку продукцію, серед якої лікарські засоби з високим ступенем соціальної значущості для незахищених верств населення, незважаючи на ризик збитковості окремих операцій.

Водночас позивач посилався на те, що у період, який перевірявся податковим органом, мав фінансово - господарські відносини з ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн Т.О.В." та ТОВ "РТРІ -РІТЕЙЛ ТРЕКІНГ РІСЕЧ ІНТЕРНЕШНЛ", які за твердженням позивача мали реальний характер та отримані за ними послуги були використані у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства,

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав письмові заперечення на адміністративний позов в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №1594/26-53-15-02/35619519 від 06.03.2015, інших доводів, крім зазначених у вказаному акті перевірки відповідачем наведено не було.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 10.02.2015 по 20.02.2015 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС м. Києва проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ТОВ "ГЛАКСОСМІТКЛЯЙН ФАРМАСЬЮТІКАЛС УКРАЇНА" бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника в банку за листопад - грудень 2014 року.

За результатами перевірки складено акт № 1594/26-53-15-02/35619519 від 06.03.2015, яким встановлено порушення пункту 187.1 статті 187, пункту 188. 1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України в результаті чого за жовтень 2014 року занижено суму податкових зобов'язань на 227015,55 грн. та завищено суму податкового кредиту на 135000,96 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 360016 грн. за жовтень 2014 року та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у листопаді 2014 року на 360016 грн., занижено суму податкових зобов'язань на 1029207,18 грн. та завищено суму податкового кредиту на 56063,93 грн. за листопад 2014 року, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 1085271 грн. за листопад 2014 року та завищення суми бюджетного відшкодування ГІДВ у грудні 2014 року на 1085271 грн.

20.06.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЛАКСОСМІТКЛЯЙН ФАРМАСЬЮТІКАЛС УКРАЇНА" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС м. Києва були подані заперечення на акт перевірки № 1594/26-53-15-02/35619519 від 06.03.2015, за результатами розгляду яких листом № 7394/10/26-53-15-02 від 27.03.2015 повідомлено про те, що висновки акту перевірки є правомірними.

31.03.2015 на підставі акту перевірки № 1594/26-53-15-02/35619519 від 06.03.2015 прийнято податкові повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1627907,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 542636,00 грн. та №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму завищення у розмірі 360016,00 грн. та на штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 18008,00 грн.

14.04.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЛАКСОСМІТКЛЯЙН ФАРМАСЬЮТІКАЛС УКРАЇНА" до Головного управління ДФС у м. Києві була подана скарга на податкові повідомлення рішення № від 31.03.2015 та №від 31.03.2015, за результатами розгляду якої прийнято рішення № 9401/10/26-15-10-06 від 12.05.2015, яким скаргу задоволено частково скасовано податкове повідомлення - рішення № від 31.03.2015 в частині зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 29 326,00 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 97 335,50 грн. та податкове повідомлення - рішення № від 31.03.2015 в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 15 741,00 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 7 870,50 грн.

08.07.2015 прийнято податкові повідомлення - рішення № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2014 року на суму завищення у розмірі 330690,00 грн. та на штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у розмірі 82672,50 грн. та № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1069530,,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 534765,50 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛАКСОСМІТКЛЯЙН ФАРМАСЬЮТІКАЛС УКРАЇНА" не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями № від 08.07.2015 та № від 08.07.2015, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню звернулось з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та контрагентами ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн Т.О.В." та ТОВ "РТРІ - РІТЕЙЛ ТРЕКІНГ РІСЕЧ ІНТЕРНЕШНЛ" реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов'язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

Між позивачем та ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн Т.О.В." було укладено договір взаємного надання послуг № RxCx01/2013 від 27.03.2013 відповідно до додатків №№6-2014 від 30.04.2014,7-2014 від 30.06.2014, 8-2014 від 30.06.2014, 10-2014 від 30.09.2015, 11-2014 від 30.09.2015 до зазначеного договору TOB "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн T.O.B." зобов'язується надати, а позивач отримати послуги з організації забезпечення рекомендованого товарного запасу певного асортименту продукції позивача у визначених торгових точках.

Згідно з пунктом 1.2 зазначеного договору TOB "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн T.O.B." зобов'язано надати результати послуг позивачу, а саме інформацію щодо обсягів загальної закупки та реалізації продукції позивача торговими точками, в електронному вигляді електронною поштою.

На підтвердження факту отримання послуг за вказаним договором позивачем надано суду копії актів виконаних робіт, актів прийняття наданих послуг, звітів за послугами з організації забезпечення наявності узгодженого асортименту продукції, а на підтвердження здійснення оплати копії меморіальних ордерів та виписок по рахунку.

В акті № 1594/26-53-15-02/35619519 від 06.03.2015 та під час судового засідання відповідачем не заперечувався факт отримання позивачем послуг від ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн Т.О.В." за договором взаємного надання послуг № RxCx01/2013 від 27.03.2013, водночас він посилався на те, що оскільки позивач здійснює реалізацію раніше імпортованих лікарських засобів виключно оптовим покупцям, перелік яких не змінюється протягом на протязі декількох податкових періодів витрати на придбання послуг з маркетингових досліджень та забезпечення рекомендаційного запасу товарів , забезпечення наявності погоджувального асортименту продукції замовника не є виправданим, оскільки видів господарської діяльності позивача не входить роздрібна торгівля. Крім того, відповідач посилався на те, що позивач не зобов'язаний та не знаходить покупців та не контролює їх по товарам при реалізації вже проданих лікарських засобів по яким вже перейшло право власності на товари до інших покупців.

Проаналізувавши зазначені посилання відповідача суд дійшов висновку про їх необґрунтованість з огляду на те, що обсяги оптових продаж певного асортименту товарів прямопропорціональні обсягу роздрібних продаж відповідної номенклатури товару, а отже послуги отримані позивачем за договором № RxCx01/2013 від 27.03.2013 були використані позивач у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку, а саме надали позивачу можливість спрогнозувати обсяги та асортимент товарів, які мають бути в наявності для задоволення попиту постійних покупців та уникнути надлишкової наявності товару попит на який є мінімальним.

В періоді щодо якого проводилась перевірка позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ "РТРІ - РІТЕЙЛ ТРЕКІНГ РІСЕЧ ІНТЕРНЕШНЛ" за договором № 2609/2013 від 26.09.2013 предметом якого є проведення маркетингових досліджено щодо вивчення представленості (наявності/відсутності) препаратів замовника в аптеках.

На підтвердження факту отримання послуг за вказаним договором позивачем надано суду копії актів здачі - прийняття маркетингових досліджень, рахунки - фактури, витяг зі звіту за результатами послуг маркетингового дослідження.

В акті № 1594/26-53-15-02/35619519 від 06.03.2015 відповідачем зазначено про те, що до перевірки позивачем не було надано актів виконаних робіт за договором № 2609/2013 від 26.09.2013, водночас доказів на підтвердження зазначеного факту позивачем суду надано не було, та в наданих запереченнях факт подання відповідних актів податковому органу під час подання скарг та заперечень на акт перевірки не заперечується.

Відповідач в наданих суду запереченнях посилається на факт того, що позивачем не було надано податковому органу результатів досліджень отриманих за договором № 2609/2013 від 26.09.2013, водночас доказів на підтвердження факту витребування у позивача відповідних документів відповідачем суду надано не було, у той час, як безпосередньо результати маркетингових досліджень не є первинною бухгалтерською документацією на підстав якої формуються дані бухгалтерської та податкової звітності. Крім того суд звертає увагу на те, що витяг зі звіту за результатами послуг маркетингового дослідження позивачем було надано суду.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції станом на жовтень - листопад 2014) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу І Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України" пункт 188.1 статті 188 після абзацу першого доповнити трьома новими абзацами такого змісту: "При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення".

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ зазначеного Закону цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім підпунктів 2, 3, 8 - 10, 12 - 17, підпункту 18 в частині змін, що вносяться до пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, підпункту 21 в частині змін, що вносяться до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, пункту 1, пункту 4 розділу I та розділу II, які набирають чинності з 1 січня 2015 року.

Отже, положення Податкового кодексу України стосовно того, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції набрало чинності з 01.01.2015, у той час, як станом на жовтень - листопад 2014 база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначалась виключно виходячи з договірної вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідачем факт продажу позивачем товарів нижче ціни придбання був встановлений за період жовтень - листопад 2014 року по взаємовідносинам з ТОВ "Вента ЛТД" за договором № UKR-VEN-04/13 від 20.04.2013, ТОВ "Людмила-Фарм" за договором № UKR-LUD-04/13 від 20.04.2013, Спільним українсько - естонським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Опті-Фарм, ЛТД" за договором №UKR-OPT-04/13 від 20.04.2013, ТОВ "ІМУНО-ФАРМ" за договором № UKR-IMU-10/14 від 24.10.2014, ТОВ "Фонд Поділ - Інвест" за договором №UKR-POD-03/13 від 07.03.2014, ТОВ "БаДМ" за договором №UKR-BAD-04/13 від 20.04.2013, ТОВ "А'СТА" за договором № UKR-AST-04/13 від 20.04.2013 та ТОВ "Фрам-М" за договором № UKR-FRA-04/13 dsl 20.04.2013.

Факт реальності здійснення фінансово - господарських взаємовідносин за зазначеними договорами сторонами не заперечується.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною першою статті 43 Господарського кодексу України встановлено, що підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Статтею 44 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, підприємство самостійно вирішує який товар, в який період, по яких цінах та в кого купувати, а органи державної влади та їх посадові особи не можуть втручатися в господарську діяльність підприємця, зокрема надавати оцінку його ефективності діяльності та порядку формування цін на окремі товари.

Крім того суд звертає увагу на лист Міністерства охорони здоров'я України № 20.01/3/288/10749 від 17.04.2015, в якому було викладено прохання щодо формування спеціальної найдоступнішої ціни на вакцини в 2014 році.

Позивач у позовній заяві та в судових засіданнях зазначив про те, що реалізація лікарських засобів нижче ціни придбання була здійснена з метою забезпечення населення необхідними ліками, зокрема, ліками для хворих раком, епілепсією, ВІЛ-СНІД, гепатитом, астмою, під час стрімкої девальвацією національної валюти та складеною економічною ситуацією в Україні.

Посилання відповідача на Положення про порядок уцінки і реалізації продукції, що залежалась, з групи товарів широкого вжитку і продукції виробничо-технічного призначення затверджене наказом Міністерства економіки України та Міністерства фінансів України№120/190 від 10.09.1996 та зареєстроване в Міністерства юстиції України 29.12.199 за № 921/4214 не приймаються судом до уваги з огляду на те, що ним врегульовано порядок проведення уцінка товарів широкого вжитку і продукції виробничо-технічного призначення, що залежалися і не користуються попитом у споживачів, а також таких товарів та продукції, які частково втратили свою первісну якість, та надлишкових товарно-матеріальних цінностей, а не порядок здійснення бухгалтерського та податкового обліку, у той час, як позивачем уцінка товару не проводилась.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що виключно наявність факту здійснення реалізації товару нижче ціни придбання станом на жовтень - листопад 2014 не могло бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит та висновку про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що контрагенти позивача ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн Т.О.В.", ТОВ "РТРІ -РІТЕЙЛ ТРЕКІНГ РІСЕЧ ІНТЕРНЕШНЛ", ТОВ "Вента ЛТД", ТОВ "Людмила-Фарм", Спільне українсько - естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Опті-Фарм, ЛТД", ТОВ "ІМУНО-ФАРМ", ТОВ "Фонд Поділ - Інвест", ТОВ "БаДМ", ТОВ "А'СТА" та ТОВ "Фрам-М" не відобразили у своїй податковій звітності операції з позивачем, а також, що ними не було сплачено податок на додану вартість з вказаних операцій.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що у позивача було право на формування податкового кредиту по операціях з контрагентами ТОВ "ГлаксоСмітКляйн Хелскер Юкрейн Т.О.В.", ТОВ "РТРІ - РІТЕЙЛ ТРЕКІНГ РІСЕЧ ІНТЕРНЕШНЛ", ТОВ "Вента ЛТД", ТОВ "Людмила-Фарм", Спільне українсько - естонське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Опті-Фарм, ЛТД", ТОВ "ІМУНО-ФАРМ", ТОВ "Фонд Поділ - Інвест", ТОВ "БаДМ", ТОВ "А'СТА" та ТОВ "Фрам-М".

Крім того, згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС м. Києва № від 08.07.2015 та № від 08.07.2015.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов