Справа № 2а-321/10
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/58944/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року по справі № 2а-321/10

за позовом ОСОБА_4

до Тимчасово виконуючого обов'язки начальника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Тернопільській області ОСОБА_5

про скасування постанови про застосування фінансових санкцій,

зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до тимчасово виконуючого обов'язки начальника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Тернопільській області ОСОБА_5 про скасування постанови про застосування фінансових санкцій, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2010 року позов задоволено, визнано протиправними дії відповідача як суб'єкта владних повноважень та скасовано постанову про застосування фінансових санкцій №100605 від 27 квітня 2010 року відносно ОСОБА_4

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року скасовано постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2010 року, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що актом від 12 березня 2010 року №155708 зафіксовано, що водій ОСОБА_6 на автомобілі ГАЗ 3221, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності, здійснював нерегулярні перевезення з м. Кам'янець-Подільський в м. Чортків за відсутності повного переліку документів, які дають право на здійснення такого виду діяльності.

На підставі акту від 12 березня 2010 року №155708, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідачем винесено постанову від 27 квітня 2010 року №100605 про застосування до ОСОБА_4, як суб'єкта підприємницької діяльності та власника транспортного засобу, фінансових санкцій у розмірі 1700грн за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано довіреність ОСОБА_6 на здійснення управління транспортного засобу ГАЗ 3221, державний номер НОМЕР_1, який останнім використовувався для приватних цілей, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування до позивача фінансових санкцій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Згідно Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2004 року №1190 (далі - Постанова №1190) Головна державна інспекція на автомобільному транспорті (Головавтотрансінспекція) є урядовим органом державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, що діє у складі Міністерства транспорту та зв'язку України і йому підпорядковується.

Положенням про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 16 травня 2005 року №207 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2005 року за №655/10935 визначено, що територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті (далі - територіальні управління) в областях, Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі є територіальними структурними підрозділами Головавтотрансінспекції без права юридичної особи.

Отже, Головавтотрансінспекція та її територіальні органи входять до структури органів державної влади, а тому у відповідності до частини 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа підсудна окружному адміністративному суду, а не місцевому загальному суду, як адміністративному.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року №2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2344-III).

Статтею 6 Закону № 2344-III та пунктом 1 Постанови №1190 встановлено, що Головна державна інспекції на автомобільному транспорті здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, безпеки автомобільних перевезень.

Статтею 39 Закону №2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону N 2344-III, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 березня 2010 року працівниками територіального управління Головавтотрансінспекції здійснено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та здійснено перевірку транспортного засобу ГАЗ 3221, державний номер НОМЕР_1, який згідно реєстраційних документів належить ОСОБА_4

Результати перевірки зафіксовано в акті № 155708 від 12 березня 2010 року. Водій ОСОБА_7 здійснював нерегулярні перевезення за відсутності документів визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній договір із замовником та документ про оплату послуг з перевезення.

Мікроавтобус ГАЗ 3221, державний номер НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4, відповідно до ліценції Серія НОМЕР_4 від 19 квітня 2006 року, виданої Головавтотрансінспекції, та надає послуги внутрішнього перевезення пасажирів, а тому в розумінні ст. 1 Закону №2344-III є автомобільним перевізником. На вказаний транспортний засіб позивачем отримано ліцензійну карту НОМЕР_2 терміном дії до 18 квітня 2011 року.

Відповідно до пункту 1.3 Положення про ліцензійну картку, що додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 22 липня 2010 року № 514, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2010 року за №681/17979, ліцензійна картка - документ, який додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Пунктами 1.5-1.6, 1.9 цього Положення встановлено, що ліцензійні картки оформлюються на власні автотранспортні засоби або автотранспортні засоби, якими будуть надаватися послуги з перевезення пасажирів і вантажів. Ліцензійна картка повинна бути в автотранспортному засобі під час його використання для надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів.

Таким чином, наявність у позивача ліцензійної карти НОМЕР_2, виданої на його транспортний засіб ГАЗ 3221, державний номер НОМЕР_1, свідчить про те, що цей автомобіль ОСОБА_4, як суб'єктом господарювання, безпосередньо використовується для надання послуг з перевезення пасажирів на комерційній основі.

Вказана ліцензійна карта разом із шляховим листом б/н, була надана водієм ОСОБА_7 під час перевірки транспортного засобу.

Разом з тим, статтею 39 Закону N 2344-III визначено також перелік документів на перевезення пасажирів автобусами для власних потреб: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, інші документи, передбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, дорожній лист, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, інші документи, передбачені законодавством України. Такі документи водієм не були пред'явлені.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за здійснення пасажирських перевезень без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 цього Закону, покладається на автомобільних перевізників (стаття 60 Закону №2344-ІІІ), тобто в даному випадку до позивача - ОСОБА_4

Суд касаційної інстанції також погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо того, що тимчасово виконуючим обов'язки начальника територіального управління Головавтотрансінспекції в Тернопільській області ОСОБА_5 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 на підставі акту перевірки, у якому зафіксовано порушення, правомірно винесено постанову, якою до суб'єкта господарювання застосовано фінансові санкції.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції постановлено з дотриманням норм права, доводами касаційної скарги не спростовуються висновки, викладені в судовому рішенні, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.