Справа № 753/15991/15-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА
Іменем України
24 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок спеціальної пенсії по інвалідності позивача згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 03.06. 2015 року; стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 197 КАС України апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до контракту від 16.06. 2014 року ОСОБА_1 був зарахований до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с. 9-10).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказом № 120 від 16 червня 2014 року солдата резерву ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення ( а.с. 11).

З довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16.12.2014 № 714, виданої позивачу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_2 вбачається, що в період з 07.07.2014 року по 29.09. 2014 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України ( а.с. 12).

Як вбачається із довідки № 47 від 17.12. 2014 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдат резерву ОСОБА_1 , 1983 року народження, 29.08. 2014 року приблизно о 11-00 при виконанні бойового завдання потрапив під обстріл поблизу м. Іловайськ, Донецької області в результаті обстрілу отримав кульове поранення ( а.с. 13).

Згідно довідки ЦМСЕК 2 АВ № 0079597 від 09.02. 2015 року позивачу надали другу групу інвалідності до 04.02. 2016 року ( а.с. 14).

Позивач відповідно до посвідчення серіЇ НОМЕР_2 від 16 березня 2015 року є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни до 01.03. 2016 року ( а.с. 8) .

Управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

03.06.2015 позивач зареєстрував своє місце проживання у м. Києві, у зв`язку з чим пенсійна справа була передана до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва.

Листом № 462/К-415 від 07 серпня 2015 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що спеціальна пенсія згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» була призначена позивачу неправомірно, а тому йому призначили пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Такі дії відповідача мотивовані тим, що відповідно до довідки а/ч 3027 від 13.03.2015 позивач як солдат резерву перебував на військових зборах, проте не проходив військову службу, у зв`язку з чим право на призначення пенсії по інвалідності як військовослужбовцю відсутнє.

Вважаючи дії управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, що полягали призначенні йому іншого виду пенсії протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії відповідача не відповідають вимогам Закону.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Підставою для переведення позивача на інший вид пенсії став висновок відповідача про те, що позивач не є військовослужбовцем, оскільки перебував на навчальних зборах, а тому не має право на призначення пенсії згідно зі спеціальним законом.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Донецької та Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій (стаття 1 Закону України «Про Національну гвардію України»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 9 Закону України «Про Національну гвардію України» особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників. Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Комплектування Національної гвардії України військовослужбовцями та проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення про проходження військової служби громадянами України в Національній гвардії України, що затверджується Президентом України.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які в добровільному порядку проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час (частина дев`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

При цьому, згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призов громадян на військову службу (крім тих, що проходять службу у військовому резерві) під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють місцеві органи виконавчої влади через військові комісаріати. Резервістів на військову службу під час оголошення мобілізації призивають командири військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві. Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Крім того, згідно з пунктом 9 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 року № 470/2012, початком проходження служби у військовому резерві вважається день видання наказу командира (начальника) військової частини про прийняття громадянина на службу у військовому резерві та призначення на посаду або про продовження служби у військовому резерві.

З наявного в матеріалах справи витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ МВС України № 120 від 16 червня 2014 року вбачається, що солдата запасу ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення; укладено контракт про проходження служби у військовому резерві Національної гвардії України строком на 3 роки з присвоєнням звання «солдат резерву»; (а.с.9-11).

Статтею 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. Для рядового складу військовослужбовців встановлюються такі армійські військові звання, як солдат та старший солдат. До військових звань громадян України, які перебувають у запасі чи у відставці або проходять службу у військовому резерві, додаються слова відповідно «запасу», «у відставці» або «резерву».

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана позивачу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України № 47 від 17.12. 2014 року ( а.с. 13) , засвідчує, що позивач отримав поранення 29.08.2014 року при виконанні бойового завдання. Довідка про безпосередню участь особи в анти терористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, видана позивачу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України № 714 від 16.12. 2014 року ( а.с. 12) також підтверджує, що під час поранення позивач виконував обов`язки по захисту Вітчизни.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням встановлених обставин справи, положень вищезазначеного законодавства України, ОСОБА_1 виконував військовий обов`язок і проходив військову службу, у зв`язку з чим відноситься до категорії військовослужбовців.

Статтею 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що залежно від причини інвалідності інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, поділяються на такі категорії:

а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивач має статус інваліда війни.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, встановлені цим Законом для військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей, поширюються також (якщо не передбачено інше) на:

а) партизанів і підпільників, визнаних такими законодавством України, які не займали командні посади, та членів їх сімей;

б) робітників і службовців відповідних категорій, що визначаються Кабінетом Міністрів України, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на військовій службі в період Великої Вітчизняної війни чи на роботі у районах воєнних дій (на прифронтових ділянках залізниць, спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз, аеродромів тощо), і членів їх сімей;

в) громадян, які стали інвалідами у зв`язку з пораненням, каліцтвом або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням у винищувальних батальйонах, взводах і загонах захисту народу, та членів їх сімей;

г) військовозобов`язаних, призваних на навчальні, спеціальні або перевірочні збори, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків у період проходження цих зборів, та членів їх сімей;

д) працівників воєнізованої охорони, які не підлягають державному соціальному страхуванню, та членів їх сімей.

Відповідно до ст. 18 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. N 3-1 (далі по тексту Порядок № 3-1).

За умовами п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються документи згідно з встановленим переліком.

Пунктом 16 Порядку № 3-1 передбачено, що при прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження.

Так, за наслідками звернення позивача за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» УПФУ в Запорізькій області ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії (п. 18 Порядку № 3-1).

Позивач до управління про переведення на інший вид пенсії не подавав, розпорядження про переведення відповідачем не надано, як і інформації про підстави, підтверджені документами, які б містилися в пенсійній справі, для переведення на інший вид пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача та наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог адміністративного позову про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 N 4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази про заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі саме 1000 грн., колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції частково спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами.

Згідно пп. 1. 3. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 195, 183-2, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати в частині про задоволення вимог адміністративного позову про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 гривень.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні вимог адміністративного позову про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 1000 гривень відмовити.

В іншій частині постанову Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.