Справа № 813/5877/15
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року № 813/5877/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Іванес Х.О.,

позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув,

третя особа не прибула

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1С.) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі відповідач, Личаківський ВДВС ЛМУЮ), за участю третьої особи ОСОБА_2, в якому згідно уточнених позовних вимог просить суд:

« - визнати, що я ОСОБА_1, є власником автомобіля марки «Peugeot 206» 2003 року вир., номер шасі VF32СНFХF43684112, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі договору купівлі - продажу від 02.08.2008;

- зобовязати державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 винести постанову про скасування арешту та оголошення про розшук шодо автомобіля НОМЕР_2, як такого, що не належить боржнику в даному провадженні та повернути вказаний автомобіль мені ОСОБА_1, як власнику.»

Ухвалою від 21.12.2015 провадження в адміністративній справі у частині позовних вимог про визнання ОСОБА_1 власником автомобіля марки «Peugeot 206» 2003 року вир., номер шасі VF32СНFХF43684112, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі договору купівлі - продажу від 02.08.2008 закрито.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі - продажу із попереднім власником - ОСОБА_2 02.08.2008 позивач придбала автомобіль НОМЕР_2. Зазначає, що ОСОБА_2 оформив на ім'я ОСОБА_1 генеральну довіреність щодо розпорядження вказаним автомобілем. Стверджує, що належний позивачу автомобіль 18.10.2015 було затримано співробітниками батальйону № 4 УПС МВС України у Л/о в порядку ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зазначає, що 24.02.2015 державним виконавцем Личаківського ВДВС ОСОБА_3 у виконавчому провадженні № 46162112 винесено постанову про розшук майна боржника - ОСОБА_2: автомобіля «Peugeot 206» 2003 р.в., д.н.з, ВС2416ВМ за стягненням на користь ПАТ «Банк Форум», в подальшому вказане виконавче провадження було завершено, проте арешт та розшук майна не скасовано. Стверджує, що на підтвердження її повноважень на право розпоряджатись автомобілем, ОСОБА_2 видав довіреність за шість років до винесення згаданої постанови державного виконавця, а тому продав даний автомобіль позивачу, отже підстави для накладення арешту на нього в процесі виконавчого провадження, як на майно боржника були відсутні, оскільки цей автомобіль на момент винесення даної постанови належав ОСОБА_1, яка не була боржником у виконавчому провадженні.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст. 71, 128 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС № 617949, виданого Стрийським ВРЕР ДАІ ГУ МВС України в Львівській області від 01.07.2008, автомобіль Peugeot, модель 206 Х-LINE 1.1E, 2003 року випуску, шасі (рама, кузова, коляска) VF32СНFХF43684112, колір синій, тип ТЗ легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_2.

Згідно з довіреністю від 02.08.2008 ОСОБА_2, на підставі попередньої домовленості уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси при здійсненні правочинів по продажу ТЗ, а також експлуатувати на період цієї довіреності ТЗ, автомобіль що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС № 617949, виданого Стрийським ВРЕР ДАІ ГУ МВС України в Львівській області від 01.07.2008, автомобіль Peugeot, модель 206 Х-LINE 1.1E, 2003 року випуску, шасі (рама, кузова, коляска) VF32СНFХF43684112, колір синій, тип ТЗ легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1. Довіреність видана терміном на пять років з правом передоручення повноважень третім особам з використанням транспортного засобу за межами України за умови оформлення такого права у встановленому чинним законодавством порядку та дійсна до другого січня дві тисячі тринадцятого року.

22.01.2015 державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46162112 з виконання виконавчого листа № 2/463/594/14, виданого 31.12.2014 Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості на суму 1248788,15 грн та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою державного виконавця від 24.02.2015 про розшук майна боржника відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» оголошено у розшук автомобіль марки Peugeot 206 Х-LINE 1.1E, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 із внесенням даних про розшук до автоматизованої інформаційно-пошукової системи відео фіксації транспортних засобів з розпізнанням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими реєстрами «Відеоконтроль-Рубіж».

18.10.2015 року командиром роти № 3 батальйону № 4 УПС МВС України у Л/о відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено огляд та тимчасове затримання автомобіля НОМЕР_3, у звязку з розшуком автомобіля Личаківським ВДВС ЛМУЮ, про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу № 2868.

Вважаючи протиправним накладення арешту та оголошення у розшук вищезазначеного транспортного засобу, який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, а не боржнику у виконавчому провадженні № 46162112, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулась з позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною четвертою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому, до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» із наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому ж Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим же Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього ж Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону № 606-ХІV у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

При цьому, відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 № 512/5, організацію розшуку майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо).

Судом встановлено, що держаний виконавець Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 звернувся до УДАІ ГУМВС у Львівській області про надання інформації про наявність майна у ОСОБА_2

УДАІ ГУМВС у Львівській області надано витяг з журналу карток автомобільних засобів від 06.02.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником автомобіля марки Peugeot 206 Х-LINE 1.1E, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що вищезазначений транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 та перереєстрації його на ОСОБА_1 не здійснювалось, що не заперечується позивачем.

Крім того, суд зазначає, що довіреність видана ОСОБА_2, якою він уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси при здійсненні правочинів по продажу ТЗ, а також експлуатувати на період цієї довіреності автомобіль Peugeot, модель 206 Х-LINE 1.1E, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 втратила чинність 02.01.2013.

Встановлені обставини вказують, що держаним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 правомірно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанову про розшук майна боржника.

У силу вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи позивачем не доведено підставності позовних вимог, натомість відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обґрунтовано та з урахуванням усіх необхідних обставин.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких необхідно відмовити.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 94 КАС України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Постанова в повному обсязі складена 25.12.2015 року.