Справа № 2а-812/10/0770 (807/154/14)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/3751/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання дій протиправними, за касаційними скаргами ОСОБА_4 і Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року та касаційними скаргами ОСОБА_4 на ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року, 27 листопада 2014 року і 12 лютого 2015 року,-

у с т а н о в и л а :

У серпні 2006 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції (далі - МВ ДВС Ужгородського МУЮ) про визнання дій та бездіяльності протиправними.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії МВ ДВС Ужгородського МУЮ в частині виконання рішення суду і поновлення ОСОБА_4 на роботі, в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили в апеляційному порядку сторони, позивач просила його скасувати в частині відмови у позові, відповідач - в частині задоволеного позову.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року - без змін.

Окрім цього, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано термін для усунення недоліків такої.

Наступною ухвалою цього ж суду від 27 листопада 2014 року апеляційну скаргу повернуто позивачу.

ОСОБА_4 вдруге подала апеляційну скаргу, проте ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року їй відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 і МВ ДВС Ужгородського МУЮ посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просять скасувати судові рішення по суті спору, а позивач також процесуальні ухвали суду апеляційної інстанції в частині прийняття апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги відповідача без задоволення, а касаційні скарги позивача задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи рішенням Ужгородського міського суду від 8 жовтня 2001 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2001 року ОСОБА_4 поновлено з 29 серпня 2000 року на посаді головного спеціаліста по ліцензуванню відділу контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Закарпатського обласного Управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4564,17 гривень.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення на користь позивача середнього заробітку за один місяць у розмірі 351,09 гривень судом допущено до негайного виконання.

Проте, ОСОБА_4 була поновлено на роботі за виконавчим листом № 2-271 від 8 жовтня 2001 року лише 1 червня 2011 року, а тому суди обґрунтовано задовольнили позов та визнали протиправною бездіяльність МВ ДВС Ужгородського МУЮ в частині виконання рішення суду і поновлення позивача на роботі.

Такі висновки судів відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону, доводи відповідача їх не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування судових рішень в цій частині колегія суддів не вбачає.

Що ж до касаційної скарги позивача на ці судові рішення в частині відмови у задоволенні позову, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року була предметом перегляду в суді апеляційної інстанції тільки в частині задоволених позовних вимог.

В решті рішення суду першої інстанції, зокрема про часткову відмову в позові і яке оскаржувала ОСОБА_4, в апеляційному порядку не переглядалося, а тому виходячи з приписів статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для його перегляду в касаційному порядку відсутні.

Що ж до касаційних скарг позивача на процесуальні ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року, 27 листопада 2014 року та 12 лютого 2015 року, то такі підлягають задоволенню з таких підстав.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 без руху апеляційний суд виходив з того, що така не відповідає вимогам частини 6 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема неоплачена судовим збором.

Проте до такого висновку апеляційний суд дійшов в порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.

За приписами частини 6 статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги додаються її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі. До апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги позивач не додала документ про сплату судового збору, проте заявила клопотання про звільнення від його сплати.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 додала документи, що свідчать, на її думку, про неспроможність сплати нею судового збору, а саме: довідку Ужгородського міського центру зайнятості від 14 січня 2015 року № 40, свідоцтво про розірвання шлюбу, довідку про склад сім'ї, довідку ДПІ у м. Ужгороді від 21 січня 2015 року № 167/с/18-02.

Відповідно до частини першої статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

В порушення зазначених приписів закону апеляційний суд клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору не розглянув, відповідного процесуального рішення не ухвалив, а тому залишення апеляційної скарги без руху є передчасним.

За таких обставин, оскаржувані ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року і 27 листопада 2014 року про повернення апеляційної скарги не можна визнати законними і обґрунтованими, вони підлягають скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Незаконним є і вирішення питання відмови у відкритті апеляційного провадження за повторно поданою позивачем скаргою.

Постановляючи ухвалу від 19 лютого 2015 року Львівський апеляційний адміністративний суд виходив з того, що апеляційна скарга подана з пропуском встановленого законом строку і підстави, вказані для його поновлення, є неповажними.

Проте, до такого висновку суд дійшов без з'ясування дійсних обставин справи, в порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України основними завданнями судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 189 Кодексу адміністративного судочинства України встановлена процедура прийняття апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, відповідно до частини 4 якої (в редакції спірного періоду) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього кодексу, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказав нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкриті апеляційного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року апеляційну скаргу позивачу повернуто, з підстав її недоліків.

Разом з тим позивач до заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження додала конверт з якого вбачається, що ухвалу їй суд направив 30 грудня 2014 року, тоді як повторну апеляційну скаргу вона подала 5 січня 2015 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо безпідставності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене оскаржуване судове рішення не можна визнати законними і обґрунтованими, воно підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

За приписами частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, в оскаржуваній частині - без змін.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2014 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, в частині відмови у позові.

Інші касаційні скарги ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року, 27 листопада 2014 року та 12 лютого 2015 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження апеляційного розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало