Справа № 815/3783/15
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/3783/15

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Домусчі С.Д.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України (далі позивач, або ДП «ДГ «Южний») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 19.08.2014 року, №№ НОМЕР_4, НОМЕР_5 від 20.08.2014 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року у задоволенні вимог заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить вищезазначену постанову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, у період з 18.06.2014 року по 30.07.2014 року, на підставі наказу від 02.06.2014 року за № 302 та відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 77.1, 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, відповідачем було проведено планову виїзну перевірку ДП «ДГ «Южний» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 06.08.2014 року № 1320/22/05528906.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 19.08.2014 року № НОМЕР_1 на суму 170 грн. - пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобовязання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства; від 19.08.2014 року № НОМЕР_3, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток: за основним платежем у розмірі - 807 грн., штрафними санкціями 201,75 грн.; від 19.08.2014 року № НОМЕР_2, яким позивачу було нараховано грошове зобовязання за основним платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 469988 грн., за штрафними санкціями 117497 грн.; від 20.08.2014 року № НОМЕР_4, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників за основним платежем у розмірі 388093,31 грн.; від 20.08.2014 року № НОМЕР_5, яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання по єдиному внеску на суму 30128,72 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи заявлені позивачем вимоги, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту акту спірної перевірки, однією з підстав для визначення позивачу грошових зобовязань, спірним податковим повідомленням рішенням № НОМЕР_2 від 19.08.2014 року, став висновок податкового органу щодо порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що спричинило заниження податкового зобов'язання з ПДВ за період, що перевірявся, на загальну суму 222033 грн., у звязку з тим, що позивачем не здійснено перерахунок податкового кредиту шляхом зарахування податкових зобовязань у рядку 1 розділу 1 «Податкові зобовязання» податкових декларацій з ПДВ у відповідних періодах щодо товарів/послуг, що були використані ним для вирощування загиблого врожаю та при придбанні яких останнім було сформовано податковий кредит.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком податкового органу, з яким погодився суд першої інстанції, з огляду на викладене.

Пунктом 209.2 статті 209 Податкового кодексу України встановлено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Відповідно до вимог п. 209.7 ст. 209 Податкового кодексу України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно до п. 5 розділу 1 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 року № 1492, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за № 1490/20228 (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), платники податку, які згідно зі ст. 209 Податкового кодексу України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, подають податкову декларацію з ПДВ (скорочену), що є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, встановленого зазначеною статтею.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є сільськогосподарським підприємством, яке займається виробництвом (вирощуванням), переробкою та збутом сільськогосподарської продукції.

При нарахуванні та сплаті ПДВ за період, який перевірявся, позивач застосовував спеціальний режим оподаткування, передбачений ст. 209 Податкового кодексу України.

Під час провадження господарської діяльності позивач здійснив списання загиблих посівів зернових та технічних культур, сплачена сума ПДВ за операціями з придбання товарно-матеріальних цінностей для вирощування яких була відображена в податковій звітності спеціального режиму оподаткування з ПДВ, оскільки всі витрати пов'язані з поліпшенням та обробкою землі являються невід'ємною частиною технологічних карт сільськогосподарських культур.

Факт загибелі посівів підтверджується рішенням комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 22.07.2011 року № 10/3, висновками ТПП України від 04.08.2011 року № 1727/05-4, від 20.09.2012 року № 2162/05-4 та не заперечується відповідачем.

Таким чином, якщо у зв'язку зі знищенням (загибеллю) врожаю, суб'єктом спеціального режиму оподаткування компенсації не отримано, то такий суб'єкт повинен здійснити операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів (насаджень) та при придбанні яких було сформовано податковий кредит. У податковому періоді, в якому відбувається таке списання товарів/послуг, використаних для вирощування знищених посівів (насаджень), здійснюється перерахунок податкового кредиту, шляхом нарахування податкових зобов'язань в рядку 1 розділу І «Податкові зобов'язання» податкової декларації з ПДВ (скороченої), оскільки такі товари/послуги не можуть бути використані в оподатковуваних операціях.

За обставин, якщо навіть підприємством у звітному періоді при списанні загиблих посівів не було відкориговано податковий облік з ПДВ шляхом нарахування податкових зобов'язань в рядку 1 розділу І «Податкові зобов'язання» податкової декларації з ПДВ (скороченої) на суму податкового кредиту з придбаних товарів/робіт, послуг, які були використані для вирощування таких посівів - державному бюджету не завдано (фінансової) шкоди в частині неотримання (несплати) коштів ПДВ.

Відтак, господарські операції зі списання загиблих посівів та нарахування з них ПДВ сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, не відображаються в загальній податковій декларації з ПДВ, за якою здійснюються розрахунки з бюджетом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить порушень правил зайняття господарською діяльністю в діях позивача у перевіряємий період та приходить до висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 19.08.2014 року в частині донарахування позивачу ПДВ у розмірі 222033 грн. та застосування штрафних санкцій з цього податку.

Зазначені обставини помилково не були встановлені судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Також, вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції не було враховано, що однією з підстав для визначення позивачу грошових зобовязань, спірним податковим повідомленням рішенням № НОМЕР_2 від 19.08.2014 року, став висновок податкового органу щодо порушення позивачем пп. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України у звязку з включенням до складу податкового кредиту ПДВ у розмірі 163784 грн. за податковими накладними, виписаними СТОВ «Агрофірма Чорноморська».

При цьому, суд першої інстанції помилково не звернув на увагу на те, що доходячи висновку про порушення позивачем вказаних вимог податкового законодавства, податковий орган виходив з того, що з метою уникнення реєстрації податкових накладних з сумою ПДВ понад 10 тис. грн. СТОВ «Агрофірма Чорноморська» здійснено подрібнення даних податкових накладних на декілька, сума ПДВ, в яких не перевищує 10 тис. грн., чим порушено наведені вище норми Податкового кодексу України, що позбавляє право позивача за відсутності відповідної скарги на постачальника формувати за рахунок цих накладних податковий кредит.

Колегія суддів вважає безпідставними зазначені висновки податкового органу з огляду на викладене.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно до пп. 201.1., 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: у паперовому вигляді; в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація податкових накладних платниками ПДВ - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума ПДВ в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

При цьому, як визначено вимогами зазначеної статті Податкового кодексу України, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Як встановлено судом, сума ПДВ по податковим накладним, виписаним СТОВ «Агрофірма Чорноморська», на які посилається податковий орган доходячи висновку про порушення позивачем вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (акт перевірки аркуші 16-17), менше 10 тис. грн., а тому, відповідно до вимог пункту 11 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, зазначені податкові накладні не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Посилання відповідача на те, що СТОВ «Агрофірма Чорноморська» навмисно було здійснено підроблення податкових накладних з метою уникнення їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці обставини, за відсутності поршень Податкового кодексу України, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати податковий кредит за рахунок податкових накладних виписаних цим підприємством.

За викладених обставин, враховуючи безпідставність висновків податкового органу щодо порушення позивачем вимог ст.ст. 198, 200 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 19.08.2014 року в частині визначення позивачу податкових зобовязань з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 385817 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (25% від зазначеної суми податкового зобовязання) 96454,25 грн. підлягає скасуванню, а вимоги позивача у вказаній частині задоволенню.

Разом з цим, колегія суддів вважає правомірним донарахування позивачу оскаржуваним податковим повідомленням рішенням № НОМЕР_2 від 19.08.2014 року податкових зобовязань з податку на додану вартість у розмірі 72706 грн. і 11465 грн. та застосування у звязку з цим відповідних сум штрафних санкцій, оскільки, як встановлено в ході проведеної перевірки та фактично не заперечується позивачем, останнім включено до податкового кредиту за перевіряємий період суми ПДВ у вказаному розмірі по податковим накладним, які складені з порушенням наведених вище норм Податкового кодексу України, а саме: суми ПДВ по податковим накладним, виписаним ТОВ «Хавестер», ТОВ «Агромеханизм» двічі включено до складу податкового кредиту декларацій з ПДВ за квітень та за травень 2012 року, за липень та за серпень 2012 року, податкові накладні, виписані ТОВ «Катран», ПП «Альфа Юг», ТОВ «ТД Євростандарт», СТОВ «Агрофірма Чорноморська», не містять код УКТЗЕД, не включено до ЄРПН (підакцизний товар, товар ввезений на територію України) (таблиця аркуші акту перевірки 13, 30).

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення рішення № НОМЕР_4 від 20.08.2014 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників за основним платежем у розмірі 388093,31 грн., оскільки виходячи зі змісту п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку для оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України є податковий агент .

Податковим агентом для працівників, які працюють на підприємстві позивача, є безпосередньо сам позивач.

Пунктом 176.2 статті 176 Податкового кодексу України передбачено, що особи, які мають статус податкових агентів, зобовязані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який сплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

Проте, позивачем, як вбачається з акту перевірки, не було перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 388093 грн., а тому відповідачем було правомірно збільшено суму грошового зобовязання позивача на вищевказану суму та нараховано штрафні санкції у сумі 274775,10 грн. за не своєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб.

Крім того, як встановлено в ході проведеної перевірки та жодним чином не заперечується позивачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, згідно карток особового рахунку платника єдиного внеску, наданого УПФУ в Біляївському районі від 21.07.2014 року та згідно розрахунків по Пенсійному фонду наданих позивачем до перевірки за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, останнім не було своєчасно сплачено єдиний внесок з жовтня 2012 року по червень 2013 року, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 30128,72 грн. оскаржуваним податковим повідомленням рішенням № НОМЕР_5 від 20.08.2014 року на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Що стосується податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 19.08.2014 року, яким позивачу було збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем у розмірі - 807 грн., штрафними санкціями 201,75 грн., також, є вірним висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для його скасування, оскільки під час проведення оскаржуваної перевірки відповідачем було встановлено заниження позивачем частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державним унітарним підприємством на підставі акту перевірки ДФІ в Одеській області № 07-11/29 від 16.01.2013 року, яким було встановлено завищення позивачем витрат в результаті зайво нарахованих внесків (ЄСВ) до Пенсійного фонду на загальну суму 9793,71 грн. та відповідно занижено чистий прибуток (дохід), з якого здійснюється відрахування на загальну суму 9793,71 грн., тим самим було занижено частина прибутку, яка складає 15% від чистого прибутку на загальну суму 1468 грн.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 19.08.2014 року колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту акту спірної перевірки та податкового повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 19.08.2014 року, підставою для нарахування грошових зобов'язань позивачу цим податковим повідомленням - рішенням став висновок податкового органу щодо порушення позивачем вимог ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, а саме несвоєчасне подання декларації про валютні цінності, доходи та майно, які належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01.01.2014 року.

З огляду на встановлене порушення зазначених вимог ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 відповідачем на позивача, оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, накладено штраф у розмірі 170 грн. на підставі ст. 16 зазначеного Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.1993 року № 15-93 та п. 2.7 р. 2 Положення про валютний контроль, затверджено постановою Правління національного банку України від 08.02.2000 року № 49.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Згідно з пунктом 2 статті 16 зазначеного Декрету від 19.02.1993 року № 15-93 за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, до них застосовується штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами.

Відтак, у податкового органу відсутні законні повноваження на застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлених пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, оскільки повноважним органом щодо застосування вказаних санкцій є Національний банк України та підпорядковані йому особи.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 лютого 2012 року у справі № 21-904во10 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Інтеройл» до Державної податкової інспекції в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не наділений повноваженнями на застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлених пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93, колегія суддів вважає, що оскаржуване податкове повідомленнями - рішення № НОМЕР_1 від 19.08.2014 року, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції на підставі зазначеної статті Декрету Кабінету Міністрів України є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги позивача в цій частині задоволенню, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо перерозподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що при поданні позову позивачем було сплачено 10% ставки, що підлягала сплаті при поданні даного позову, а тому, враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволені частково вимоги позивача, що складає 37,64% від загальної суми позову, з позивача, на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню недоплачена ним сума судового збору у розмірі 1634,07 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_2 від 19.08.2014 року в частині визначення Державному підприємству «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України податкових зобовязань з податку на додану вартість: за основним платежем у розмірі 385817 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 96454,25 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області № НОМЕР_1 від 19.08.2014 року, яким до Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Южний» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України () на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 07 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.А. Шевчук