Справа № 813/4402/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 р. Справа № 876/11360/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов»язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_1М, звернувся в суд з позовом до Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області (далі РС Дрогобицького МУЮ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність РС Дрогобицького МУЮ щодо вилучення запису про заборону відчуження нерухомого майна, який зареєстрований 23.04.2007 року за №4848707 Першою Дрогобицькою нотаріальною конторою і була накладена на прізвище ОСОБА_2 та зобов»язати відповідача вилучити запис про заборону відчуження нерухомого майна, який зареєстрований 23.04.2007 року за №4848707 Першою Дрогобицькою нотаріальною конторою на прізвище ОСОБА_2, об»єкт обтяження: будинок, адреса: Львівська область, м. Дрогобич, провулок Курінний, будинок 4.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу від 23 липня 1990 року йому належав незакінчений будівництвом будинок №4 в провулку Курінному в м. Дрогобичі. Даний будинок повністю збудував, здав в експлуатацію і отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.10.2014 року, серія та номер 27902950, яке зареєстровано в Реєстраційній службі Дрогобицького МРУ юстиції 09.10.2014 року.

При спробі подарувати частину будинку своєму синові позивач дізнався, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про заборону відчуження даної нерухомості, що унеможливлює його подарувати синові вказане майно. З питанням щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна позивач звертався до РС Дрогобицького МУЮ, однак відповідачем прохання протиправно не було задоволено, а запропоновано подати необхідні документи про зняття заборони. При цьому, позивач стверджував, що у нього нема такого документа і він не може його мати, так як про це йому нічого не було відомо.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не зобов»язував долучати ще будь-які докази і не витребовував таких у відповідача чи в нотаріальній конторі, суді. Крім того. відповідач фактично не заперечує щодо вилучення запису про заборону на відчуження належного позивачу житлового будинку. Жодного документу про накладення цієї заборони відповідач не представив, оскільки такого документу, на підставі чого вносилась заборона на відчуження не існує. Тому, вважає дану заборону як таку, внесена безпідставно. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1, відповідно до Свідоцтва на право власності на нерухоме майно (індексний номер: 27902950) виданого РС Дрогобицького МУЮ, є власником на праві приватної власності об»єкту нерухомого майна житлового будинку загальною площею 185, 1 кв.м., який знаходиться за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, провулок Курінний, будинок 4.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Договору купівлі продажу від 23.07.1990 року ОСОБА_3, яка діяла в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 та в інтересах ОСОБА_5, по довіреності, з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони продала, а позивач купив незакінчений будівництвом жилий будинок з господарськими спорудами в місті Дрогобич, Львівської області, по провулку Пролетарському 4. Станом на час розгляду справи у суді провулок Пролетарський у місті Дрогобичі відповідним рішенням органів місцевого самоврядування перейменовано у провулок Курінний.

Судом встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_6 надано позивачу інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна про обтяження заборони на нерухоме майно будинок, адреса: Львівська область, місто Дрогобич, провулок Курінний, будинок 4; реєстраційний номер обтяження 4848707.

Також з відомостей з Єдиного реєстру заборон на відчуження об»єктів нерухомого майна, власником вищевказаного будинку числиться ОСОБА_2.

Згідно вказаної інформації, в реєстрі зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі ухвали Дрогобицького міського нарсуду від 22.12.1983 року.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушень відповідачем прав позивача у сфері публічних відносин, допущення бездіяльності, прийняття протиправного рішення тощо, а відтак позовні вимоги до відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав (Укрдержреєстр); органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Отже, кожен із вказаних органів є органом державної влади - органом державної реєстрації прав, а відтак може здійснювати дії з державної реєстрації прав.

Відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 401/2011 Державна реєстраційна служба України є центральним органом виконавчої влади, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 10 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011 Укрдержреєстр відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5 у складі управлінь юстиції діють реєстраційні служби, які є структурними підрозділами управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби України та підпорядковані реєстраційним службам головних управлінь юстиції та безпосередньо Укрдержреєстру.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що на час розгляду справи записи про обтяження прав на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюють реєстраційні служби, які є структурними підрозділами управлінь юстиції, тобто - відповідачем по справі.

Як передбачено частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень абзацу першого частини дев»ятої статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтягувача, яку він зобов»язаний подати протягом п»яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Абзацом першим частини першої цієї статті передбачено, що реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов»язки суб»єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за № 868.

Пунктом 75 цього Порядку визначено, що документами, які підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: 1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об»єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; 6) закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Предметом даних спірних правовідносин є визнання протиправною бездіяльності РС Дрогобицького МУЮ щодо вилучення запису про заборону відчуження нерухомого майна, який зареєстрований 23.04.2007 року за №4848707 Першою Дрогобицькою нотаріальною конторою і була накладена на прізвище ОСОБА_2 та зобов»язання РС Дрогобицького МУЮ вилучити запис про заборону відчуження нерухомого майна, який зареєстрований 23.04.2007 року за № 4848707 Першою Дрогобицькою нотаріальною конторою на прізвище ОСОБА_2, об»єкт обтяження: будинок, адреса: Львівська область, місто Дрогобич провулок Курінний будинок 4.

Позивач не вказує на жодну норму закону, яка б надавала відповідачеві право вилучати запис про заборону відчуження майном, яка накладена судом.

Окрім цього, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із відповідною заявою до відповідача, і докази того, що відповідач таку заяву не розглянув, тобто допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що відповідач діяв на підставі та в межах наданих йому повноважень і у відповідності до вимог чинного законодавства. Судом не встановлено порушень відповідачем прав позивача у сфері публічних відносин, допущення бездіяльності чи прийняття протиправного рішення тощо.

Суд першої інстанції вірно зазначив, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушених, на думку позивача, його прав.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі №813/4402/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.12.2015 року.