Справа № 822/2034/14
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Кривенди О.В.,

суддів: Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Універсалбуд» до Славутської державної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Хмельницькій області (правонаступником якої є Славутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області; далі - ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ТОВ «Універсалбуд» звернулося до суду з позовом до ОДПІ, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 грудня 2013 року №№ , (далі - спірні рішення).

На обґрунтування позову послалося на те, що ОДПІ протиправно прийняла спірні рішення, оскільки між ним (позивачем) та ТОВ «Центрдормонтаж» було укладено договори виконання будівельних робіт і факт здійснення фінансових операцій та проведення їх по бухгалтерському та податковому обліку підтверджується відповідними податковими накладними, актами приймання виконаних будівельних робіт, іншими первинними документами.

Суди встановили, що ОДПІ провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Універсалбуд» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів при проведенні взаєморозрахунків ТОВ «Універсалбуд» з ТОВ «Центрдормонтаж» за період з 1 липня по 31 грудня 2012 року. Під час проведення перевірки виявлено порушення позивачем пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК), яке полягає у занижені суми податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 139 437 грн, а також порушення підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.7 статті 201 ПК, що призвело до заниження суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у періоді, що перевірявся, на 132 797 грн. Внаслідок чого 29 листопада 2013 року ОДПІ склала акт № 416/22/32987115 та прийняла спірні рішення.

За результатами адміністративного оскарження цих рішень, скарги позивача залишені без задоволення, а спірні рішення - без змін.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 19 червня 2014 року позов задовольнив - визнав протиправними та скасував спірні рішення.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 2 вересня 2014 року постанову суду першої інстанції скасував та відмовив у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 10 червня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасував та залишив у силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2014 року.

У заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), ОДПІ зазначає, що в доданому до заяви рішенні Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2014 року (справа № К/9991/26540/11) по-іншому, ніж в оскаржуваній ухвалі, застосовано положення підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.4, 138.6 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 ПК. Просить скасувати рішення суду касаційної інстанції та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Проте аналіз рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, та рішення, копію якого надано для порівняння, не дає підстав вважати, що суд неоднаково застосував зазначені норми права.

Так, у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що на підтвердження фактичного виконання контрагентом субпідрядних робіт позивачем надано первинні та інші документи, які підтверджують реальність виконання будівельних робіт, що не заперечується відповідачем. Будь-яких дефектів у правовому статусі позивача або його контрагента ані відповідач, ані суди не встановили. Оскільки доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, а відповідач не навів жодних доводів та не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність господарських операцій позивача з його контрагентом, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, спірні рішення є протиправними.

Водночас у справі, ухвалу Вищого адміністративного суду України у якій надано для порівняння, цей суд, встановивши, що первинні документи від імені товариства складені та підписані не директором цього товариства, а іншою особою, яку неможливо ідентифікувати (з урахуванням установленого рішенням суду у кримінальній справі факту непричетності директора цього товариства до участі у фінансово-господарській діяльності товариства та до підписання будь-яких документів), дійшов висновку про те, що подані товариством первинні документи на обґрунтування права на податковий кредит та формування валових витрат не відповідають вимогам статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не можуть слугувати підставою для внесення відповідних записів до бухгалтерського обліку та, відповідно, не можуть враховуватися товариством при формуванні податкового кредиту та валових витрат. Крім того, позивач не надав доказів транспортування нафтопродуктів, їх зберігання та прийняття цього товару за якістю та кількістю, що свідчить про недоведеність товариством реальності виконання розглядуваних операцій з придбання цього товару у контрагента.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обставини, встановлені у справі, що розглядається, не є подібними до обставин, встановлених у справі, копію судового рішення в якій додано до заяви.

Зазначене не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для перегляду справи Верховним Судом України, не підтвердилися, у задоволенні заяви ОДПІ слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда
Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців
О.А. Коротких В.Л. Маринченко
П.В. Панталієнко О.Б. Прокопенко
І.Л. Самсін О.О. Терлецький