Справа № 2-а-6316/11
Суддя: Марущак Н. М.
Дата ухвалення: 2011-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 2-а-6316/11
Провадження № 2-а-6316/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2011 року суддя Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Марущак Н. М.,

при секретарі: Карабань З.І.,

з участю

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2 сільської ради: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 сільської ради Ставищенського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_5

З урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду (а. с. 215 позивач просить суд суд визнати нечинним та скасувати рішення № 23 сьомої сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради Ставищенського району Київської області від 13 грудня 2006 року „Про скасування попередніх рішень ОСОБА_2 сільської ради", яким скасовано рішення 13-ї сесії 24 скликання сільської ради № 82 від 11.03.2004р. про надання йому (позивачу) дозволу на розробку технічної документації, встановленя меж земельних ділянок, намічуваних для передачі в оренду за рахунок земель водного фонду ОСОБА_2 сільської ради, та рішенням 27-ї сесії 4 скликання сільської ради №161 від 13.04.2006р. про затвердження проекту землеустрою відведення йому земельних ділянок в оренду для рибогосподарських потреб в межах села і надання в оренду для рибогосподарських потреб земельних ділянок водного фонду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, на які посилається в позовній заяві позивач.

Представник відповідача позов не визнає, подав до суду письмові заперечення (а. с. 192-195, 206-208), відповідно до яких сільська рада позов не визнає, посилаючись на наявність протесту прокурора Ставищенського району № 918 від 05.12.2006 р. про скасування рішень сільської ради № 82 від 11.03.2004 р. та №161 від 13.04.2006р., укладення договору оренди земельних ділянок з порушенням чинного законодавства, односторонню відмову сільської ради від виконання умов договору, підроблення документів (в т. ч. рішення тринадцятої сесії ХХІУ скликання ОСОБА_2 сільської ради від 11 березня 2004 року № 82).

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

28 лютого 2001р. між ОСОБА_5 (позивачем) та ОСОБА_2 сільською радою (відповідачем) укладено договір оренди ставків загальною площею 11га строком на 5 років (а. с. 13). На підставі договору позивачем виготовлено технічну документацію (а. с. 83-99).

Рішенням 13-ї сесії 24 скликання ОСОБА_2 сільської ради № 82 від 11.03.2004р. позивачу надано дозвіл на розробку технічної документації, встановленя меж земельних ділянок, намічуваних для передачі в оренду за рахунок земель водного фонду ОСОБА_2 сільської ради, та зобовязано позивача замовити розробку технічної документації і подати її на затвердження до ОСОБА_2 сільської ради (а. с. 210).

Рішенням 27-ї сесії 4 скликання ОСОБА_2 сільської ради №161 від 13.04.2006р. затверджено проект землеустрою відведення земельних ділянок в оренду громадянину ОСОБА_5 для рибогосподарських потреб в межах села Гейсиха; надано йому в оренду для рибогосподарських потреб земельні ділянки водного фонду, які розташовані в межах села Гейсиха загальною площею - 11,0100га, в тому числі під водою 11,0100га (а. с. 211).

На підставі зазначеного рішення 16 квітня 2006 р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду, згідно якого відповідач передав, а позивач прийняв в строкове платне володіння і користування земельну ділянку водного фонду, яка знаходиться в межах населеного пункту с. Гейсиха на території ОСОБА_2 сільської ради Ставищенського району Київської області, загальна площа земельної ділянки 11,0100га, в тому числі під ставками - 11,0100га. Договір зареєстрований у Ставищенському районному відділі № 23 Київської регіональної філії Центру державного земельного кадастру. Земельну ділянку передано в довгострокову оренду терміном 49 років для риборозведення по акту прийому-передачі від 16.04.2007р. (а. с. 101-104).

Рішенням ОСОБА_2 сільської ради Ставищенського району Київської області сьомої сесії 5 скликання від 13 грудня 2006р. № 23 (а. с. 36) скасовані попередні рішення сільської ради - № 82 від 11.03.2004р. „Про передачу в оренду земельних ділянок водного фонду, які знаходяться на території ОСОБА_2 сільської ради громадянину ОСОБА_5 для рибогосподарських потреб" (а. с. 210) та № 161 від 13.04.2006р. „Про затвердження технічної документації з землеустрою щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду громадянину ОСОБА_5 для рибогосподарських потреб на території ОСОБА_2 сільської ради" (а. с. 211).

12 січня 2007р. відповідач звернувся до позивача із повідомленням про розірвання договору оренди земельних ділянок водного фонду, посилаючись на Наказ Держводгоспу від 03.06.1997р. №141 „Про затвердження переліку річок та водойм, що віднесені до водних об'єктів місцевого значенні", ст. 6 Закону України „Про розмежування земель державної та комунальної власності", ст. 60 Земельного кодексу України, ч. 4 ст. 4 Закону України „Про оренду землі", ч. 5 ст. 51, ст. 88 Водного кодексу України, п. 27 договору оренди, ст. 228, ч. З ст. 651 Цивільного кодексу України (а. с. 25-27).

Згідно з приписами ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Частиною 10 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) право орендиземлі оформляється договором, який реєструєтьсявідповідно до закону.

Стаття 141 Земельного кодексу України містить вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Крім того, з приводу обґрунтованості прийняття відповідачем рішення про відміну рішення про надання земельної ділянки у постійне землекористування суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вказано в рішенні Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (пункт 4 рішення).

При цьому у пункті 5 даного рішення Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (статгя 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

У зв'язку з наведеним Конституційний Суд України дійшов висновку, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Також слід зазначити, що за приписами статті 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги, що у позивача відповідно до приписів рішень ОСОБА_2 сільської ради № 82 від 11.03.2004р. та № 161 від 13.04.2006 р. виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією його права на користування землею на умовах довгострокової оренди і він як суб'єкт цих правовідносин заперечував проти їх припинення, суд дійшов висновку, що рішення № 23 сьомої сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради Ставищенського району Київської області від 13 грудня 2006 року „Про скасування попередніх рішень ОСОБА_2 сільської ради", підлягає визнанню недійсним, і, відповідно, позов ОСОБА_5 про визнання незаконним вказаного рішення сільської ради підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 124, 144 Конституції України, ч. 10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст. 93 ч. 1, 125 ч. 2, 126 ч. 2, 141 ЗК України, п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), ст.ст. 6, 9, 7, 11, 12, 17, 158-163 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення № 23 сьомої сесії 5 скликання ОСОБА_2 сільської ради Ставищенського району Київської області від 13 грудня 2006 року „Про скасування попередніх рішень ОСОБА_2 сільської ради".

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 КАС України.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга через Ставищенський районний суд до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі.

Суддя Н. М. Марущак