Справа № 159/2022/15а,2а/159/83/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р. Справа № 876/6553/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

16 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області (далі УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області) про визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати грошової допомоги та зобов'язання УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області виплатити їй грошову допомогу у розмірі 10 посадових окладів відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу». Вважає протиправною відмову відповідача у виплаті такої допомоги, оскільки вийшла на пенсію та має необхідний для отримання вказаної допомоги стаж державної служби.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2015 року позов задоволений: поновлений ОСОБА_3 строк звернення з адміністративним позовом, визнані неправомірними дії УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області щодо невиплати ОСОБА_3 грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів та зобов'язано УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів відповідно до ч.12 ст.37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням проведених виплат.

Відповідач УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що відсутні підстави для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів відповідно до ч.12 ст.37 Закону України «Про державну службу», оскільки на час звільнення з державної служби ОСОБА_3 не досягла граничного віку перебування на державній службі. Крім того, апелянт зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, встановлений КАС України, тому позов слід залишити без розгляду. Також апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції всупереч Закону України «Про судовий збір», відповідно до п.18 ст. 5 якого Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору, стягнуто з УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області судовий збір в розмірі 73,08 грн.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 з 11.03.1994 року по 05.09.2011 року працювала на різних посадах державного службовця та посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується записами в трудовій книжці, стаж державної служби ОСОБА_3 становить 17 років 05 місяців 24 дні, загальний трудовий стаж - 34 роки 9 місяців.

05.09.2011 року ОСОБА_3 була звільнена із посади провідного спеціаліста відділу з призначення пенсій УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи (п. 2 ст. 40 КЗпП України), після чого звернулася із заявою про призначення пенсії і з 14.09.2011 року отримує пенсію державного службовця.

У звязку з відмовою ОСОБА_3 при звільненні у виплаті належної їй грошової допомоги, передбаченої ст. 37 Закону України «Про державну службу», позивач повторно 27.03.2015р. звернулась до УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області із заявою про виплату такої допомоги. Однак, 02.04.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у виплаті грошової допомоги у звязку з тим, що підставою для звільнення ОСОБА_3 був не вихід на пенсію, а звільнення за станом здоровя.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що позивач має право на грошову виплату в розмірі 10-ти посадових окладів відповідно до ч.12 ст. 37 Закону України « Про державну службу». Поновляючи ОСОБА_3 строк звернення з адміністративним позовом, суд першої інстанції зазначив, що згідно вимог трудового законодавства у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на час звільнення ОСОБА_3В.) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (в редакції, що діяла на час виходу позивача на пенсію) особам, трудовий договір з якими розірвано за півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність» (за наявності відповідних умов), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності або штату працівників, а також виявленою невідповідністю працівника займаній посаді за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Конституційним судом України у рішенні від 26.11.2013р. №11-рп/2013 вказано, що в аспекті конституційного звернення положення частини тринадцятої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII з наступними змінами в системному звязку з положеннями пункту 2 частини першої, частини другої статті 40 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16 грудня 1993 року №3721-XII з наступними змінами необхідно розуміти так, що у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не повязане з досягненням пенсійного віку, визначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу».

Верховним судом України у постанові від 14.10.14р. (справа №21-281а14) вказано, що грошова допомога, передбачена вказаним законодавчим положенням, має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця та припиненням цієї роботи у зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Отже, у разі дострокового виходу на пенсію державного службовця з посади в органах державної влади відповідно до чинного законодавства державний службовець за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів, яке не повязане з досягненням пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 37 Закону №3723-XII.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що державний службовець у разі дострокового (не раніше, ніж за півтора року до встановленого законодавством строку) виходу на пенсію державного службовця на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за наявності стажу державної служби не менше 10 років і страхового стажу, як і інші державні службовці, які виходять на пенсію з посад державних службовців після досягнення віку, зазначеного в частині першій статті 37 Закону України «Про державну службу», має право на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів. При цьому розірвання трудового договору з державним службовцем з підстав, визначених у п. 2 ст. 40 КЗпП (зокрема, у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи), не може нівелювати право державного службовця на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності стажу державної служби не менше 10 років. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на день звільнення з УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області загальний стаж роботи позивача становив 34 роки 9 місяців, а стаж роботи на державній службі - 17 років 5 місяців 24 дні.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача стосовно відмови позивачу у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ч. 12 ст. 37 Закону України «Про державну службу», оскільки ОСОБА_3, яка була звільнена з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України 05.09.2011р., вийшла на пенсію 14.09.2011р. як державний службовець та має стаж державної служби понад 10 років, а отже, УПФ України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області зобовязане виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів відповідно до ч.12 ст.37 Закону України «Про державну службу». Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду не взяті апеляційним судом до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1 та 12 Закону України «Про оплату праці», правових висновків Конституційного Суду України, викладених в рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто уcіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції обгрунтовано та підставно задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Ковелі та Ковельському районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2015 року у справі № 159/2022/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_4