Справа № 152/1306/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 152/1306/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Строгий І.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, Шаргородського міського голови Вінницької області ОСОБА_3 про визнання неправомірними рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які дискримінують за професійними та соціальними ознаками, та про їх зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, Шаргородського міського голови Вінницької області ОСОБА_3 про визнання неправомірними рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які дискримінують за професійними та соціальними ознаками, та про їх зобов'язання вчинити певні дії.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було подано додаткову адміністративну позовну заяву про збільшення та уточнення позовних вимог.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області та Шаргородського міського голови Вінницької області ОСОБА_3 - закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та направити дану справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з іншим складом суддів.

Позивач в судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, однак 17.12.2015 року надали до суду заяви (№ № 3724/15, 3725/15) про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області, Шаргородського міського голови Вінницької області ОСОБА_3 про визнання неправомірними рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які дискримінують за професійними та соціальними ознаками, та про їх зобов'язання вчинити певні дії. Під час розгляду даної справи позивачем було подано додатковий адміністративний позов та уточнено позовні вимоги.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від17 листопада 2015 року провадження в частині позовних вимог :

- зобов'язання Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області поновити позивача, як суддю місцевого суду в списках осіб, які потребують позачергового забезпечення житлом, визнавши його чергу в цьому списку відповідно до вимог ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 7 ст. 44 Закону України Про статус суддів, ст. 46 ЖК України, рішення від 21.06.2005 і ухвал від 27.12.2007 та від 28.08.2009 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 2-627 про зобовязання Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області;

- зобов'язання Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області виконати вимоги ч. 7 ст. 44 Закону України Про статус суддів та рішення від 21.06.2005 і ухвал від 27.12.2007 та від 28.08.2009 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 2-627 про зобовязання Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області забезпечити позивача та його сімю благоустроєним житлом у вигляді 4-х кімнатної квартири або житлового будинку;

- визнання бездіяльності Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області щодо виконання вимог ч. 2 ст. 47, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 7 ст. 44 Закону України Про статус суддів, ст. 46 ЖК України та рішення від 21.06.2005 і ухвал від 27.12.2007 та від 28.08.2009 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у цивільній справі № 2-627 про зобовязання Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області забезпечити позивача та його сімю благоустроєним житлом і поліпшення його житлових умов протиправною та такою, що дискримінує позивача за професійною і соціальною ознакою;

- визнання рішення Виконавчого комітету Шаргородської міської ради Вінницької області № 181 від 25.11.2009 в частині виключення його, як судді місцевого Шаргородського районного суду Вінницької області зі списку осіб, які мають право на позачергове забезпечення житлом та включення в списки осіб, які мають право на першочергове забезпечення житлом та рішення № 38 від 22.04.2015 в частині зняття позивача з квартирного обліку протиправним і таким, що дискримінує його за професійною та соціальною ознакою, було закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції за захистом своїх порушених прав.

Колегія суддів апеляційної інстанції з вказаними висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив, що даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли у звязку з не наданням позивачу житлового приміщення в позачерговому порядку.

Відповідно до ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її право, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В той же час, відповідно до ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

Отже, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено статтею 3 КАС України, згідно з якою це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), то такий суб'єкт не перебуває "при здійсненні управлінських функцій" і не має встановлених нормами КАС України ознак суб'єкта владних повноважень.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини адміністративними, а спір - адміністративним, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 КАС України.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини цивільними, а спір - цивільним, слід виходити з визначень, наведених у статті 15 Цивільно-процесуального кодексу України.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЖК УРСР житлові відносини регулюються, в основному, цим Кодексом, а згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із житлових відносин розглядаються судами в порядку цивільного судочинства.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надано розяснення, згідно з яким у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 4 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

В силу вимог пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлено правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Поняття житлові відносини, на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла в зв'язку з проходженням публічної служби, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На підставі вищевикладеного колегія судів апеляційної інстанції дійшла до висновку про належність даного спору до судів загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, адже саме вони на загальних підставах вирішують усі спори щодо захисту оспорюваних та порушених прав, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуюче наведене, колегія суддів вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відсутні ознаки публічно-правового спору, а наявним є спір про надання житлового приміщення в позачерговому порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначену позовну заяву належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5