Справа № 813/5728/15
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року 11 год. 18 хв. Справа № 813/5728/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Козак О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ТзОВ «Граніт-Захід» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт-Захід» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування прийнятого Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівської області податкового повідомлення-рішення від 19.02.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання ТзОВ «Граніт-Захід» () з податку на додану вартість у розмірі 858 255 грн., з яких: за основним платежем -572170 грн., за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) 286085 грн.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі. Хід її розгляду відображений у відповідних ухвалах суду. В судовому засіданні 17 грудня 2015 року, відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства, проголошену вступну та резолютивну частини постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що дії Відповідача при проведенні перевірки господарської діяльності Позивача є неправомірними висновки за її результатами викладеними в Акті від 30.01.2015 року №190/13-03-22-04/35186324 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Граніт-Захід» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Діслав» за період серпень та вересень 2014 року та ТзОВ «Едвіс» за період вересень 2014 р.» помилковими, а відтак і протиправним вищезазначене податкове повідомлення рішення.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник Відповідача щодо заявленого позову заперечив з підстав, викладених у письмових заперечення долучених до матеріалів справи, зазначивши, що ТзОВ «Граніт-Захід» до перевірки не було представлено підтверджуючих документів, а саме: договорів постачання, податкових накладних, видаткових накладних, договорів на перевезення товаро-матеріальних цінностей (ТМЦ), товарно-транспортних накладних, платіжних доручень (виписки банку), довіреностей на отримання ТМЦ, оборотно-сальдових відомостей по рахунках 631, 361 за серпень - вересень 2014 року, актів прийому-передачі ТМЦ, первинних документів щодо подальшої реалізації товарів (робіт, послуг) отриманих від вищевказаних контрагентів, оборотно-сальдових відомостей по рах. 20. 22. 23. 28 за серпень - вересень 2014 року, карток рахунків 20, 22, 23. 28 по товарах (роботах, послугах) придбаних у ТзОВ «Діслав» та ТзОВ«Едвіс», тощо.

На переконання Відповідача, згідно із п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п.44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Таким чином, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів (первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством) платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити орган державної податкової служби за місцем обліку. Крім того, він зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня. що настає за днем надходження повідомлення до органу державної податкової служби.

За наслідками проведення перевірки ТзОВ «Граніт-Захід» було складено Акт від 30.01.15 № 190/13-03-22-04/351 86324.

Згідно із ч.4 п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків з висновками акту (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акту (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п.86.7. ст.86 Податкового кодексу України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акту (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

Відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

За наслідками складання акту перевірки винесено податкові повідомлення - рішення від 19.02.15 № по ПДВ на загальну суму 858 255,00 грн. та від 19.02.15 № про застосування штрафних фінансових санкцій на суму 1020,00 грн. Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.02.15 № про застосування штрафних фінансових санкцій на суму 1020.00 грн.. то довідку про втрату документів позивачем скеровано до ДПІ після складання акту перевірки. Так як платник податків не оскаржував податкове повідомлення - рішення від 19.02.15 № про ненадання документів, то ТзОВ «Граніт-Захід» погоджується з правомірністю його винесення.

Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.02.15 № по ПДВ на загальну суму 858 255.00 грн.. то дане рішення винесене за наслідками ненадання документів та відповідно не підтвердження здійснення фінансово-господарських взаємовідносин із ТзОВ «Діслав» за серпень - вересень 2014 року, та з ТзОВ «Едвіс» за вересень 2014 року.

Враховуючи викладене Відповідач просить суд відмовити ТзОВ «Граніт - Захід» у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та висновки податкового органу, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС У Львівській області було здійснено перевірку ТОВ «Граніт-Захід» за результатами якої складено Акт від 30.01.2015 року №190/13-03-22-04/35186324 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Граніт-Захід» () з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Діслав» () за період серпень та вересень 2014 року та ТзОВ «Едвіс» () за період вересень 2014 р.». На підставі вищевказаного акту перевірки було прийняте податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 858 255 грн., з яких: за основним платежем -572170 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 286085 грн.

Не погоджуючись із діями контролюючого органу при проведенні перевірки, висновками викладеними у акті за її результатами і винесеним податковим повідомленням рішенням, Позивач звернувся до суду.

Оцінюючи встановлені обставини, зібрані докази та доводи сторін суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Порядок проведення податкових перевірок регулюється Главою 8 Податкового кодексу України (ст.75-86). Відповідно до п. 75.1. Податкового кодексу України (надалі ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.75.1.1. ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до 75.1.2. ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з 76.1. ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Відповідно до 79.2. ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Всупереч вищевикладеному порядку, ревізор ОСОБА_3, який був уповноважений Відповідачем здійснити позапланову виїзну перевірку, з метою її проведення прибув за адресом: м. Львів, вул. Левандівська, 3 (адреса ТОВ «Граніт-Захід»), але на підприємство не зайшов. Окрім цього, ревізором було підтверджено, що акту про неможливість здійснити на підприємстві доручену йому перевірку він не складав, і керівництво податкового органу про це не повідомляв. Також, ревізор не навів суду належних аргументів на підтвердження того, що така перевірка взагалі була проведена, що вона відноситься до категорії - «виїзна», та те, що факти, які викладені у акті за її результатами, відповідають дійсності.

Судом встановлено, що всупереч вищевикладеному порядку, наказ про проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ «Граніт-Захід» від 16 січня 2015 року №25 було вручено представнику за довіреністю ОСОБА_4 в приміщенні ДФС у Львівській області. Інформація стосовно необхідності прибути в ДФС у Львівській області для одержання такого наказу була надана шляхом здійснення телефонного дзвінка представником ДПІ до ОСОБА_4 Згодом, на його імя видавались і письмові вимоги про надання пояснень та їх документального підтвердження з зазначенням адресата «Довіреній особі ТзОВ «Граніт-Захід» п. Сенику Р.Р.». Проте, ОСОБА_4, довіреністю від ТзОВ «Граніт-Захід», не був уповноважений надавати будь-які документи для перевірки податковому органу. Більш цього, частина документів ТОВ «Граніт-Захід» необхідних для перевірки, була втрачена, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена довідка про втрату документів від 23.01.2015 року №67/835, а відновлення втрачених документів відбувалось шляхом звертання до контрагентів товариства для їх отримання.

Відтак, судом встановлено те, що провести виїзну перевірку, як це вимагалось в наказі в.о. начальника ОСОБА_5 ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 16.01.2015 р. №25 ревізору ОСОБА_3 не вдалось.

Представник Відповідача, в своїх поясненнях, посилався на постанову ВСУ від 24 грудня 2010 року, де зазначено, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Проте, ревізор ОСОБА_3 не потрапив на підприємство, не бачив нікого ні з керівників, ні з працівників. Більше того, в Акті перевірки на ст.2 ревізором надано недостовірну інформацію, а саме: «Перевірку проведено з відома директора ОСОБА_6 та в присутності довіреної особи підприємства ОСОБА_4».

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від її виду, а реалізація такого права, за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення, неможлива.

За таких обставин, твердження про лише вручення наказу довіреній особі без його отримання платником до початку перевірки, не може слугувати доказом дотримання контролюючим органом порядку проведення перевірок платників податку визначеним Податковим кодексом України. Вказане також позбавляє можливості платника як права на оскарження так і на підготовку документів необхідних для проведення планової виїзної перевірки.

При цьому, судом не беруться до уваги заперечення відповідача, який вважає, що способом захисту, у даному випадку, є не допуск до перевірки, оскільки таке твердження відповідача позбавляє особу, гарантованого ч.2 ст.55 Конституції України, права на захист у суді, яке не залежить від реалізації особою самостійного, визначеного законом, права на захист від протиправної дії суб'єкта владних повноважень.

Окрім того, в Акті перевірки, застосовуються припущення а не твердження, зокрема : «…можна вважати, що ТзОВ «Граніт-Захід» та ТОВ «Діслав» здійснювали маніпулювання податковою звітністю внаслідок дроблення податкових накладних у великій кількості з сумою ПДВ менше 10,0 тис. грн., з метою ухилення від реєстрації даних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних»…, та проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ФІНПРОМГРУП «ДІОНІКА» (), основного контрагента-постачальника ТОВ «Діслав»; «…У звязку з цим, можна вважати, що ТзОВ «Граніт-Захід» та ТзОВ «Едвіс» здійснювали маніпулювання податковою звітністю внаслідок дроблення податкових накладних виписаних (оформлених) одним днем у великій кількості з сумою ПДВ менше 10,0 тис. грн., з метою ухилення від реєстрації даних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних …».

Таким чином, оперування припущеннями а не підтвердженими фактами, свідчить про недоліки у перевірочній діяльності Відповідача.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р., обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. У статті 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне збереження записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704.

Суд враховує, що відповідальність за облік та збереження первинних документів, несе або засновник підприємства або його керівник. Така відповідальність стосується і надання зазначених документів до перевірки контролюючому органу, але жодним чином вказана відповідальність та обовязок щодо надання документів не може бути покладені на ОСОБА_4, якого Позивач на виконання вищезазначених функцій не уповноважував.

Щодо тверджень Відповідача стосовно допущених порушень контрагентами Позивача, то судом взято до уваги те, що платник податків не зобовязаний контролювати дії свого контрагента. За законом платник податків, не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елемента верховенства права (ст. 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності тобто що відповідальність нести має саме той, хто припустився порушення (ст. 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст. 129 Конституції України).

Суд звертає увагу на узагальнення практики Вищого адміністративного суду України з даного питання, що викладена в листі від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11: «Оцінюватися при досліджені факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг, який декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».

Також, суд бере до уваги, що в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 р. №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» (підготовлено на підставі аналізу вивчення та узагальнення причин скасування Верховним Судом України судових рішень Вищого адміністративного суду України, переглянутих за винятковими обставинами у 2009 році) обумовлено, що «…при цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку».

Верховний Суд України у своєму Рішенні від 29.10.2010 р. у справі № 21-14-а10 підтвердив, що «несплата продавцем чи його контрагентом податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту». У наступному своєму рішенні від 31.01.2011 у справі № 21-47а10 ВСУ зазначив також: «якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Чинне на момент виникнення спірних правовідносин податкове законодавство не пов'язувало право платника податку на податковий кредит з проведенням будь-яких зустрічних перевірок. Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного суду України від 26.09.2005 по справі №06/54.

До матеріалів справи додані документи, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту, реальність здійснення господарських операцій, як-от: договір поставки, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, які підтверджують рух коштів між рахунками ТОВ «Граніт-Захід» та його контрагентами ТОВ «Діслав» та ТОВ «Едвіс», оборотно-сальдова відомість по рахунку, договори поставки товару, що підтверджують реалізацію придбаного в контрагента товару тощо. На підтвердження законності ведення господарської діяльності ТОВ «Граніт-Захід» є наявність в нього орендованого офісного приміщення за адресом: м. Львів, вул. Левандівська, 3, відповідно до Договору оренди від 01.03.2014 р. № 14, що орендоване у ТОВ «Омега Консалтинг», а також орендоване складське приміщення за адресом: м. Львів, вул. Левандівська, 3, відповідно до Договору оренди від 01.07.2014 р. № 15, орендоване у ТОВ «Омега Консалтинг». Ця інформація також була підтверджена в Акті перевірки.

Відтак, ревізор ОСОБА_3, який був уповноважений здійснити позапланову виїзну перевірку ТОВ «Граніт-Захід», порушив порядок її проведення та не виконав передбачене у Наказі ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 16.01.2015 р. №25, завдання щодо проведення саме виїзної перевірки.

В свою чергу, ОСОБА_3 на власний розсуд, не виїжджаючи за адресом місцезнаходженням ТОВ «Граніт-Захід», без перевірки фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків, наявності основних засобів, складських приміщень, трудових ресурсів тощо, як цього вимагає законодавство, зокрема, Податковий кодекс України, оформив Акт від 30.01.2015 року №190/13/03-22-04/35186324 про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Граніт-Захід».

Отже, викладені ревізором у Акті перевірки висновки суд до уваги не приймає, оскільки дії ревізора ОСОБА_3 суперечать тому, що було доручено йому в.о. начальника ОСОБА_5 ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області у наказі № 25 від 16 січня 2015 року.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Закріплений у ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8 - 12, 69, 71, 94, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати прийняте Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівської області податкове повідомлення-рішення від 19.02.2015 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання ТОВ «Граніт-Захід» () з податку на додану вартість у розмірі 858 255 грн., з яких: за основним платежем -572170 грн., за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) 286085 грн.

3.Стягнути з державного бюджету України на користь ТзОВ «Граніт-Захід» витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 873 грн. 82 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 22.12.2015 року.

Суддя Сакалош В.М.