Справа № 826/17610/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2015 року письмове провадження № 826/17610/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «Франксервіс»
доДержавної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

провизнання про визнання протиправним та скасування наказу,-
З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне підприємство «Франксервіс» (надалі по тексту - позивач, ПП «Франксервіс») до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі по тексту - відповідач, ДПІ), в якому просить з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 17.11.2015 зобов'язати відповідача внести до системи електронного адміністрування ПДВ дані про наявність суми від'ємного значення, на яку збільшується показник (рядок 9 даних системи електронного адміністрування ПДВ) в сумі 740 165 гривень (відповідно до даних декларації підприємства по ПДВ за червень 2015 року).

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що незважаючи на те, що рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 14121/10/26-15-28-01-14 від 14.09.2015, було скасовано рішення ДПІ про неприйняття податкової декларації за червень 2015 року, сума податкового кредиту зазначена у податковій декларації не врахована відповідачем у системі електронного адміністрування ПДВ, внаслідок чого позивач вимушений нести додаткові витрати по сплаті податку на додану вартість.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян подав письмові заперечення на адміністративний позов.

Сторонами подано сумісне клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

22.02.2015 між ПП «Франксервіс» та ДПІ укладено договір № 030220151 про визнання електронних документів. Предметом даного договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП) до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

14.07.2015 позивач засобами електронного зв'язку, відповідно до вимог законодавства та укладеного договору № 030220151 від 12.02.201, надав до ДПІ декларацію по податку на додану вартість за червень 2015 року.

Декларація була прийнята та документу присвоєно номер .

05.08.2015, засобами поштового зв'язку, позивачем отримано лист за підписом заступником начальника ДПІ Кірієнко Т.П. № 13057/10-26-50-28-02 від 24.07.2015, відповідно до якого підприємство повідомлено про відмову у прийнятті декларації з ПДВ № від 14.07.2015, внаслідок виявленого при камеральній перевірці порушення абз. 8 п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України.

Як зазначено в листі ДПІ, підприємство при оформлені декларації по ПДВ порушило вимоги п. 48.3. статті 48 Податкового кодексу України, а саме, у рядку 6 декларації не вірно зазначено місце проживання платника податку. Що саме невірно зазначено позивачем у рядку 6, ДПІ не вказано.

19.08.2015 позивачем подано скаргу на дії посадових осіб ДПІ, за результатами розгляду якої ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № 14121/10/26-15-28-01-14 від 14.09.2015, яким скаргу підприємства задоволено та рішення ДПІ про неприйняття податкової декларації за червень 2015 року - скасовано.

В декларації, в прийомі якої було відмовлено, підприємством було декларовано суму від'ємного значення по податку на додану вартість, що включається до складу податкового кредиту (рядок 22), в розмірі 740 165 гривень. Цю суму платник визначив до використання відповідно до рядка 23.3, як суму, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду.

Незважаючи на те, що рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 14121/10/26-15-28-01-14 від 14.09.2015, було скасовано рішення ДПІ про неприйняття податкової декларації за червень 2015 року, сума податкового кредиту зазначена у податковій декларації не врахована відповідачем у системі електронного адміністрування ПДВ.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, в обґрунтування правомірності не прийняття до реєстрації податкових накладних та розрахунків, посилається на те, що з урахуванням змін, внесених до Податкового кодексу України, в контексті електронного адміністрування податку на додану вартість, до накладних, виписаних до 01.07.2015, але які направлені на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних після вказаної дати, застосовуються умови реєстрації, встановлені Податковим кодексом України, а тому платник податку повинен мати достатню суму податку на додану вартість на рахунку.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Підпунктом 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При розгляді спорів, пов'язаних із оскарженням формування облікових даних щодо платника податків суд повинен виходити з того, що обробка відповідних даних є формальним рівнем податкового контролю. На цьому етапі органи доходів і зборів не повинні робити висновків про достовірність даних податкового обліку, задекларованих платником податків.

Дані інформаційних баз органів доходів і зборів можуть безпосередньо впливати на обсяг прав та обов'язків платників податків. Так, відповідно до підпункту 200.19.4 пункту 200.19 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право на автоматичне відшкодування податку на додану вартість з бюджету має той платник податку, у якого, зокрема, загальна сума розбіжностей між податковим кредитом, сформованим платником податку за придбаними товарами/послугами та податковими зобов'язаннями його контрагентів, в частині постачання таких товарів/послуг, що виникла протягом попередніх трьох послідовних календарних місяців, не перевищує 10 відсотків заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування.

При цьому органи доходів і зборів використовують інформаційні бази даних для визначення відповідної суми розбіжностей. Виходячи з викладеного, для отримання права на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість платник податку може вимагати від контролюючого органу достовірності даних інформаційних баз. Тому до інформаційних баз даних органів доходів і зборів мають включатися або дані, задекларовані платником податків (самостійно узгоджені) або показники, визначені контролюючим органом, але які пройшли відповідну процедуру узгодження в адміністративному чи судовому порядку.

Дані інформаційних баз, мають визнаватися протиправними, якщо відповідні дані не співпадають із узгодженими сумами (або іншими показниками) податкового обліку.

Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником податків даних податкового обліку, як підстави для внесення змін до бази даних, може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Приписами Податкового кодексу України чітко визначено, що за саме наслідками перевірки платника податків, виявлених під час перевірки порушень, складається акт та приймається податкове повідомлення-рішення (статті 86 Податкового кодексу України), яке може бути підставою для корегування показників платника податків.

Механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків визначається Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569 (далі - Порядок № 569).

Відповідно до вказаного Порядку рахунок у системі електронного адміністрування податку (далі - електронний рахунок) - рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, на який таким платником перераховуються кошти з власного поточного рахунка у сумі, необхідній для досягнення розміру суми, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), а також у сумі, необхідній для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов'язань. Кошти з такого рахунка підлягають перерахуванню до бюджету та/або на спеціальний рахунок.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність доказів вчинення або винесення будь-яких правовстановлюючих дій або рішень контролюючим органом в межах спірних правовідносин щодо позивача, суд приходить до висновку про безпідставність корегування показників та про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд приймає до уваги те, що згідно витягів з системи електронного адміністрування ПДВ від 11.09.2015, 29.09.2015, 27.10.2015, 09.11.2015 в рядку 9 сума від'ємного значення відсутня взагалі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість спірних дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Франксервіс» задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві внести до системи електронного адміністрування ПДВ дані про наявність суми від'ємного значення, на яку збільшується показник (рядок 9 даних системи електронного адміністрування ПДВ) в сумі 740 165 гривень (відповідно до даних декларації підприємства по ПДВ за червень 2015 року).

3. Судові витрати в сумі 73,08 грн. присудити на користь Приватного підприємства «Франксервіс» за рахунок Державного бюджету України.

4. Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій