Справа № 2а-3195/12/1370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/40164/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Дунапак - Україна" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Дунапак - Україна" до Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області,

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Дунапак - Україна" звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування податкових повідомлень - рішень Миколаївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області: від 11.07.2011 № /8581, № /8600, № /8604 та від 05.09.2011 № /10945, №/10946.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, скасовано податкові повідомлення - рішення: від 11.07.2011 №/8581, №/8600, №/8604 та від 05.09.2011 № /10945, №/10946.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог податкового законодавства вказаного у цих рішеннях, а тому відсутні підстави застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2014 скасовано, прийнято нове рішення, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем доведено обставини, які свідчать про недобросовісність позивача як платника податків, оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними, а підстав для їх скасування немає.

Позивач звернувся з касаційною скаргою про скасування постанови суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2009 по 31.03.2011, валютного та іншого законодавства за період 01.10.2009 по 31.03.2011 та складено акт № 603/23-209/30028622 від 23.06.2011.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість", п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України: занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 163477 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту за вересень 2010 на суму 10670 грн.; пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств", занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток за період, який перевірявся, на суму 129759 грн.; п. 2.8 абз. 2, п. 3.4, п. 7.25, п. 3.5, п. 5.9 „Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", перевищено ліміт каси на суму 9615, 90 грн.; п. 3.1, п. 7.39 „Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", відсутні платіжні документи, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 784, 08 грн.; пп. 9.10.3 п. 9.10. ст. 10 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" в частині своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 255, 97 грн.; п. 19.2. ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб", не включено у розрахунок суми виплат доходу приватним підприємцям та встановлено перекручення звітних даних.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення: № /8581 від 11.07.2011, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств основний платіж 129759 грн., штрафні (фінансові) санкції 32439, 75 грн.; №/8604 від 11.07.2011, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість: основний платіж 174147 грн., штрафні (фінансові) санкції 43537 грн.; № /8600 від 11.07.2011, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 20015, 88 грн.; № /10945 від 15.09.2011, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств: основний платіж 118094 грн., штрафні (фінансові) санкції 20691, 50 грн.; № /10946 від 15.09.2011, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств: основний платіж 174147 грн., штрафні (фінансові) санкції 42505 грн.

Стосовно взаєморозрахунків позивача за період, що перевірявся, на підставі усної домовленості з ПП „Пірует" у лютому 2011 році з реалізації макулатури, що судами встановлено, що згідно з даними журналу-ордеру і відомостями за рахунком 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" позивачем було реалізовано макулатуру ПП „Пірует" на загальну суму 20655 грн.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Досліджено обставини, що спростовують реальність здійснення самих господарських операцій між позивачем та контрагентом - ПП „Пірует", а саме: можливостей контрагента позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей; питання щодо фактичної оплати позивачем податку на додану вартість в ціні виконаних робіт, з відповідним документальним підтвердженням.

Враховуючи те, що у позивача відсутні документи, що підтверджують факт відгрузки позивачу товару, занижено приріст балансової вартості запасів за І кв. 2011 року.

Стосовно завищення валових витрат за період з 01.10.2009 по 31.03.2011 на суму 970756 грн., слід зазначити, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Згідно з даними журналу-ордеру і відомостями за рахунком 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями", позивачем реалізовано гофропродукції ПП „СТК Молоко" на суму 779519 грн.

Відповідачем зазначено, що у ПП „СТК Молоко" відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг), що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання, задекларованого основного виду діяльності.

Згідно з даними перевірки та наданими до перевірки документами ТОВ „Дунапак-Україна" у третьому та четвертому кварталах 2010 року віднесено до складу валових витрат вартість списаного товару (гофрокартон листовий).

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що подані позивачем до перевірки документи не свідчать про те, що даний товар був реалізований, а факт реалізації на ПП „СТК Молоко" згідно наданих до перевірки документів не доведений.

Позивачем було укладено із Адвокатським об'єднанням „Арцінгер" договір про надання юридичних послуг №1115 від 24.09.2010.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2 цієї ж статті Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону заборонено відносити до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Отже, умовами реалізації права платника на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердженість цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.

Критерієм зменшення оподатковуваного доходу платника є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу.

А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою юридичних послуг, позивач повинен був представити, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання саме конкретних видів послуг, про результат виконання кожної послуги, надати обґрунтовані пояснення щодо існування необхідності в отриманні відповідних послуг у виробничих цілях.

Слід зазначити, що специфіка юридичних послуг передбачає безпосередню взаємодію замовника та виконавця у процесі надання цих послуг.

Втім, позивачем не подано будь-яких доказів існування такої взаємодії.

В актах про надання юридичних послуг, отриманих від AO „Арцінгер", не вказано обсяги наданих послуг, не конкретизовано зміст наданих послуг, їх вартість.

Акти не містять інформації про фактично понесені витрати на здійснення наданих адвокатських послуг, відсутній розрахунок вартості наданих послуг.

У зв'язку з цим, слід погодитися з доводами Державної податкової інспекції про відсутність доказів фактичного виконання Адвокатським об'єднанням „Арцінгер" юридичних послуг.

Стосовно порушення позивачем видачі готівки з каси, яка не підтверджена підписом одержувача, що призвело до зберігання понадлімітної готівки в касі на кінець робочого дня у сумі 9615, 90 грн., ліміт залишку готівки в касі 0 грн. встановлено наступне.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Застосувавши наведені правові норми, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок, що норми „Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 та Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 не встановлюють винятків з порядку оприбуткування готівки щодо термінів оприбуткування для підприємств, які здійснюють перевезення пасажирів. Встановлення тривалості робочого часу водіїв та бухгалтерії є питанням організації роботи підприємства, яка повинна забезпечувати, зокрема і створення умов для виконання встановлених нормативними актами правил ведення господарської діяльності, в тому числі і касової дисципліни.

Правильним є також висновок суду апеляційної інстанції проте, що не може бути підтвердженням видачі готівкових коштів з каси підприємства видатковий касовий ордер, який не містить підпису одержувача коштів.

Відповідно до пункту 2.8 Положення № 637 підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки. Відокремлені підрозділи підприємств - юридичних осіб можуть здавати готівкову виручку (готівку) безпосередньо до кас таких юридичних осіб або до будь-якого банку для її переказу і зарахування на банківські рахунки зазначених юридичних осіб. За відсутності банків готівкова виручка (готівка) для переказу на банківські рахунки підприємства може здаватися до операторів поштового зв'язку та небанківських фінансових установ, які мають ліцензію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на здійснення переказу коштів.

Згідно з абзацом першим пункту 3.5 цього Положення у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Для виведення залишку готівки в касі не приймаються видаткові касові ордери або видаткові відомості, в яких видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача (абзац другий цього пункту).

Видача готівки з каси підприємства 11.05.2010р. згідно видаткового касового ордеру №ГФ-0082 від 11.05.2010р. на суму 9615, 90 грн., (видано ОСОБА_2.) не підтверджена підписом одержувача.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Дунапак - Україна" відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.