Справа № 2а-0770/3385/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/9991/47458/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,-

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Чопської митниці Державної митної служби України (далі - Чопська митниця) про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Чопської митниці на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, після уточнення якого 20 січня 2012 року просив визнати протиправним та скасувати наказ Виноградівської митниці від 22 вересня 2011 року № 25 «Про звільнення з роботи», поновити його на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Астей» Виноградівської митниці, зобов'язавши Чопську митницю як правонаступника Виноградівської митниці видати відповідний наказ та внести до трудової книжки запис про його поновлення на займаній до звільнення посаді, стягнути з Чопської митниці на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначив, що його звільнення проведено з порушенням процедури, визначеної Кодексом законів про працю (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - КЗпП)України.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 20 січня 2012 року Закарпатським окружним адміністративним судом вирішено клопотання позивача про заміну неналежного відповідача Виноградівської митниці на Чопську митницю у зв'язку з припиненням юридичної особи шляхом приєднання.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 січня 2012 року скасовано, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Виноградівської митниці від 22 вересня 2011 року № 25 «Про звільнення з роботи». Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення Чопської митниці з 22 вересня 2011 року. Стягнуто з Чопської митниці на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22272 гривні без врахування сум прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі Чопська митниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з'явились, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював в митних органах з 4 січня 1988 року. З 1 лютого 2010 року позивач займав посаду старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Астей» Виноградівської митниці.

Наказом Державної митної служби України від 14 жовтня 2010 року № 1218 «Про оптимізацію структури митних органів, розташованих на території Дніпропетровської, Закарпатської та Одеської області» припинено Виноградівську митницю шляхом приєднання до Чопської митниці та визначено останню її правонаступником.

Наказом Державної митної служби України від 20 жовтня 2010 року № 1258, із змінами внесеними наказом Державної митної служби України від 1 листопада 2010 року № 1312, затверджено склад комісії з припинення Виноградівської митниці.

19 липня 2011 року Голова комісії з припинення Виноградівської митниці попередив ОСОБА_4 про наступне вивільнення із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв'язку з припиненням Виноградівської митниці шляхом її приєднання до Чопської митниці.

Наказом Виноградівської митниці від 22 вересня 2011 року № 25 позивача звільнено з посади старшого інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Астей» Виноградівської митниці з 22 вересня 2011 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, з наданням компенсації відповідно до статті 44 КЗпП України у розмірі середнього місячного заробітку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача з роботи видано в межах повноважень комісії з припинення Виноградівської митниці.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України відбулось із порушенням встановленого чинним законодавством порядку, оскільки відповідач в силу статті 49-2 КЗпП України за наявності вакантних посад не запропонував йому іншу роботу.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно частин 2, 3 статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом частин 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 не було запропоновано жодної наявної вакантної посади, яку б він міг займати відповідно до своєї кваліфікації, фаху та досвіду роботи. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо неможливості прийняти позивача на посаду аналогічну тій, яку він обіймав, а наявність таких посад підтверджується звітами Чопської митниці форми № 3-ПН, поданими до Ужгородського районного центру зайнятості, за червень-вересень 2011 року, в яких, зокрема, зазначено, що проводиться розгляд та підбір кандидатів на посади серед особового складу митниці.

За правилами статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що звільнення позивача відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Чопської митниці Державної митної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Чопської митниці Державної митної служби України про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.