Справа № 816/3988/15
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 р. Справа № 816/3988/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2015р. по справі № 816/3988/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Світлана"

до Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області

про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" (надалі - ТОВ "Фірма Світлана") звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ДПІ у м. Полтаві), в якому просило: визнати незаконною та скасування індивідуальної податкової консультації ДПІ у м. Полтаві від 14 серпня 2015 р. № 4555/10/16-01-11-03-58 та зобовязання надати нову індивідуальну податкову консультацію.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі., а саме: визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 14 серпня 2015 року № 4555/10/16-01-11-03-58; зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" від 15 липня 2015 р. про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в звязку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції частково скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, КАС України та не відповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «Фірма «Світлана» звернулось до ДПІ у м. Полтаві із запитом від 15 липня 2015 р. про надання розяснення певних нюансів, повязаних із застосуванням податкового законодавства (а.с. 20).

14 серпня 2015 р. ДПІ у м. Полтаві надано ТОВ «Фірма «Світлана» податкову консультацію № 4555/10/16-01-11-03-58 на запит від 15 липня 2015 р., у якій розяснено, що якщо строк дії договору оренди землі закінчився і належним чином не був поновлений, підприємство повинно сплачувати земельний податок на площу під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності (а.с.11-12).

Позивач не погодився із такими висновками відповідача та оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана податкова консультація необґрунтована та підлягає скасуванню та позивачем помилково обрано спосіб захисту порушених прав, який не може бути застосований, у звязку з чим необхідно повторно розглянути запит ТОВ «Фірма «Світлана» від 15 липня 2015 про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно із пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Відповідно до підпункту 4.1.4 Податкового кодексу України, однією з основних засад податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, «якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу».

Згідно з пунктом 56.21 Податкового кодексу України, у разі якщо норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на його підставі, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, унаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що платнику податків, який невпевнений у своєму тлумаченні тієї чи іншої норми закону, слід звернутися до контролюючого органу й одержати від нього допомогу щодо застосування цієї норми у письмовому вигляді. Індивідуальні консультації враховують індивідуальні особливості ситуації на конкретному підприємстві. Запитання має бути поставлене чітко, з описом існуючої ситуації.

Завдання податкової консультації - убезпечити платника податків від відповідальності за дії, передбачені цією консультацією. В тексті податкової консультації має бути чітко зазначена рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків у певному податковому періоді.

Судовим розглядом встановлено, що у запиті від 15 липня 2015 р. ТОВ «Фірма «Світлана» поставлено питання ДПІ у м. Полтаві: чи зобовязане підприємство сплачувати плату за землю за земельну ділянку по вул. Фрунзе, 33? І якщо зобовязане, то у якій формі: орендної плати чи податку на землю?

Згідно податкової консультації ДПІ у м. Полтаві від 14 серпня 2015 № 4555/10 /16-01-11-03-58, наданої на запит ТОВ «Фірма «Світлана» від 15 липня 2015 р., контролюючий орган розяснив позивачу, якщо строк дії оренди землі закінчився і належним чином не був поновлений, підприємство повинно сплачувати земельний податок на площу під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності (а.с.11-12).

Судовим розглядом встановлено, що в даному випадку позивач зобов'язаний звернутися до орендодавця із листом про продовження договору оренди та укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки або договір оренди земельної ділянки на новий строк і одночасно сплачувати орендну плату, оскільки, на думку представників відповідача, догорів оренди автоматично пролонгувався на новий термін, незважаючи на відсутність рішення міської ради про надання в оренду для позивача земельної ділянки за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе, 33 на новий термін або про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2012 року, термін оренди за яким сплив 30 січня 2015 року.

Таким чином, обґрунтування правомірності оскаржуваної індивідуальної податкової консультації, а саме: висновок про обов'язок позивача сплачувати земельний податок на площу під таким приміщенням з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності суперечать поясненням, наданим відповідачем під час розгляду справи, зокрема про обов'язок позивача в такому випадку сплачувати орендну плату за земельну ділянку згідно умов договору оренди від 12 березня 2012 року, що є по своїй суті взаємовиключним.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем в запиті до відповідача про отримання консультації зазначено, що ним придбано нежитлове приміщення на першому поверсі в багатоквартирному трьох поверхового житловому будинку по вул. Фрунзе, 33 в м. Полтаві.

Крім того, зазначено, що протягом періоду з 1995 року по 2012 рік між позивачем та Полтавською міською радою укладалися договори оренди земельної ділянки за вказаною адресою. Останній договір оренди укладений 12 березня 2012 року строком до 30 січня 2015 року. При цьому станом на дату подання запиту - договір оренди від 12 березня 2012 року не поновлений, нові договори оренди земельної ділянки не укладалися.

Відповідно до пункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з підпунктом 14.1.34 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно.

Відповідно до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не надано доказів того, що позивач набув статусу власника або постійного землекористувача щодо частини земельної ділянки, де знаходиться належне йому нежитлове приміщення, тобто за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 33. Крім того, відсутні докази того, що позивачем поновлено договір оренди земельної ділянки від 12 березня 2015 року, на якій розташовано нежитлове приміщення у складі багатоквартирного житлового будинку, що є власністю позивача, у встановленому чинним законодавством порядку.

Також під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції не встановлено та сторонами не спростовано, що станом на дату подання позивачем запиту та на дату надання відповідачем оскаржуваної консультації відсутнє рішення Полтавської міської ради про продовження дії договору оренди земельної ділянки від 12 березня 2012 р. та відсутнє рішення про розпорядження вказаною земельною ділянкою шляхом її передачі в оренду для позивача на новий строк та укладення відповідного договору оренди земельної ділянки на новий строк.

Крім того, позивач після закінчення строку дії договору оренди від 12 березня 2012 року не направляв до Полтавської міської ради листа про продовження терміну дії договору або про укладення договору оренди на новий термін та не направляв проекту додаткової угоди щодо розміру орендної плати, строку оренди та інших істотних умов договору оренди земельної ділянки, як того вимагає чинне законодавство у разі виявлення орендарем бажання скористатися своїм переважним правом та продовжувати орендувати таку земельну ділянку у подальшому.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що твердження представників відповідача про обов'язок позивача продовжувати здійснювати сплату орендної плати у порядку та розмірі передбаченому в договорі оренди від 12.03.2012 року, строк дії якого закінчився 30 січня 2015 року є необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, платниками земельного податку за земельні ділянки під багатоквартирними житловими будинками є особи, яким такі земельні ділянки передаються у постійне користування або у власність згідно з нормами ЗК України, а саме - підприємства, установи і організації, що здійснюють управління цими будинками, а також об'єднання власників будинків.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно із пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Власники квартир (приміщень) у багатоквартирних житлових будинках, в свою чергу, не належать до кола платників земельного податку за земельні ділянки під такими будинками, а фактично відшкодовують сплачені суми земельного податку підприємствам, установам і організаціям, що здійснюють управління цими будинками, та об'єднанням власників будинків у складі сум за утримання будинків та прибудинкової території з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Відповідно до актів наданих послуг від 28 лютого 2015 року, 31 серпня 2015 року, Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради надано для позивача експлуатаційні послуги за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе, 33 (а.с. 76).

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для власника (користувача) КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради по економіко-планувальній зоні №1 до економіко-планувальної зони №1 входить земельна ділянка за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе 33 (а.с. 87).

Відповідно до листа від Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради від 12 жовтня 2015 року № 2306/02, комунальне підприємство повідомляє, що ним здійснюється нарахування та сплата земельного податку за житловий будинок за адресою вул. Фрунзе, 33 виключно за площу житлової забудови - 755,5м.кв. За об'єкти нежитлової забудови плата за землю (земельний податок та оренда землі) не здійснюється /а.с. 96/. Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем надано копії податкових декларацій КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради з плати за землю (земельний податок та/або орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради є організацією, що здійснює управління цим будинком.

Відповідно до статті 53 Податкового кодексу України, не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів із дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов'язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується яз висновками суду першої інстанції стосовно того, що податкова консультація ДПІ у м. Полтаві від 14 серпня 2015 р. № 4555/10/16-01-11-03-58 складається з послідовного цитування нормативних актів і не має остаточних, чітких висновків та рекомендацій стосовно конкретної ситуації, містить суперечності, не виконує своєї функції щодо допомоги платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону з питань оподаткування і не відповідає положенням пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14, п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу України, у звязку з чим підлягає скасуванню.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобовязання податкового органу повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" від 15 липня 2015 р. про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду, оскільки відповідно до вимог статті 53 Податкового кодексу України, скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, про зобовязання податкового органу повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" від 15 липня 2015 р. про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду, у звязку з чим, постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Із врахуванням того, що на підставі статті 88 КАС України, ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2015 року відстрочено сплату судового збору за подання Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області апеляційної скарги по цій справі, до ухвалення судового рішення, колегія суддів, у звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 40 гривень 20 копійок, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби України у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2015р. по справі № 816/3988/15 скасувати в частині зобовязання Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Світлана" від 15 липня 2015 р. про надання податкової консультації відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуваннями висновків суду.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року по справі № 816/3988/15 залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (36008, м. Полтава, вул. Фрунзе, 155) на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 40 (сорок) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст постанови виготовлений 25.12.2015 р.