Справа № 22а-19636/11
Суддя: Обідіна О. І.
Дата ухвалення: 2011-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Пилипчук Л.І.

Розглянула у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат у Полтавській області на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про перерахунок та стягнення недоотриманої одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області здійснити перерахунок та донарахувати ОСОБА_2 одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоровю відповідно до вимог ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2004 рік», ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік», з урахуванням виплаченої суми компенсації за шкоду заподіяну здоровю.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради на користь ОСОБА_2 одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоровю відповідно до вимог ст. 48 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої ЗУ «Про державний бюджет України на 2004 рік», ЗУ «Про державний бюджет України на 2010 рік», з урахуванням виплаченої суми компенсації за шкоду заподіяну здоровю.

Вирішено питання про судові витрати.

З судовим рішенням суду не погодився Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, який в апеляційній скарзі просить скасувати дане рішення, оскільки вважає, що воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.І ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка ' постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії серія А №444713

Згідно довідки- МСЕК від 13 вересня 2004 року позивачу встановлено III групу інвалідності, а з 23 березня 2010 року встановлено II групу інвалідності внаслідок захворювання повязаного з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується інвалідам II групи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а інвалідам III групи в розмірі ЗО мінімальних заробітних плат.

Отже, відповідно до вказаної норми закону у позивача виникло право на одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоровю при встановленні III групи інвалідності в 2004 році у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, та в 2010 році при встановленні II групи інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних

У порушення наведеної норми Закону позивачу сплачена компенсація у розмірі в 2004 році у сумі 189 грн. 60 коп. та різниця між виплатою за перехід на II групу в розмірі 94 грн. 80 коп. відповідно до постанови КМУ №836 від 26 липня 1996 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами і дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності вимог про сплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 30 та 45 мінімальних заробітних плат.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з виплат одноразової компенсації обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Проблеми надання бюджетних коштів уповноваженим державним органам для виконання покладених на них обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі наведеного, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 183-2 ч. 10, 197, 200, 205, 206, КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат у Полтавській області відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.