Справа № 817/1623/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2015 р. м. Київ К/800/56915/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

секретар судового засідання Загородній А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Жуковської С.А.,

представника відповідача Менькова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 , генерал-лейтенанта ОСОБА_2 про визнання наказу протиправним в частині, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 142 від 25.03.2013 року в частині позбавлення його військового звання, звільнення з військової служби та притягнення до матеріальної відповідальності, а саме п.п. 31, 33, 37; поновити його на посаді начальника складу пально-мастильних матеріалів військової частини з виплатою заробітної плати за весь період вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» № 142 від 25.03.2013 року, яким позивача було притягнуто до матеріальної та дисциплінарної відповідальності, відповідає вимогам чинного законодавства, а накладене на позивача дисциплінарне стягнення є таким, що визначене Дисциплінарним статутом Збройних Сил України і відповідає військовому званню позивача та дисциплінарній владі командира військової частини НОМЕР_1 . Командир військової частини НОМЕР_1 як суб`єкт владних повноважень, вирішуючи питання про притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені законом, з дотриманням встановленої процедури, з урахуванням всіх обставин справи.

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що: відсутнє судове рішення про визнання позивача винним у вчиненні правопорушень (злочинів), а тому відсутні підстави для видачі наказу про притягнення його до матеріальної відповідальності та звільнення з роботи за «допущення нестачі отриманих під звіт пально-мастильних матеріалів», а також вважати, що «матеріальна шкода завдана державі умисно під час виконання службових обов`язків»; висновки, викладені за результатами службового розслідування в оскаржуваному наказі, не відповідають п. 19, п. 21 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, оскільки не встановлено, в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка, якими конкретно протиправними діями військовослужбовця заподіяно шкоду, вимоги яких керівних документів порушено умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду, ступінь вини кожної особи, умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди та її наслідки, а тому застосовані до нього заходи впливу не відповідають правовим нормам; докази по факту нестачі пального у відповідача відсутні та не підтверджуються фактичними обставинами. Оскаржуваний наказ ґрунтується на не підтверджених даних. Комісія, що проводила службове розслідування, не встановила об`єктивних даних щодо кількості пального, яке повинно бути в наявності.

Касаційний розгляд справи проведено у відкритому судовому засіданні, відповідно до ст. 221 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Прапорщик ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України з 18.12.1995 року; контракт укладений до 07.06.2017 року; з грудня 2007 року начальник складу взводу матеріального забезпечення 8 окремого батальйону матеріального забезпечення 13 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних сил України, що підтверджується довідкою про проходження служби (а.с.196 т.1, 249 т.2).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 230-ПМ від 14.11.2011 року у зв`язку з закінченням терміну проходження військової служби у складі 56 окремого вертолітного загону українського миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Ліберії, ОСОБА_1 призначено начальником складу взводу матеріального забезпечення 8 окремого батальйону матеріального забезпечення 13 армійського корпусу (а.с.105 т.1).

Згідно з договором № 4 від 25.11.2010 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеним між військовою частиною НОМЕР_2 та позивачем, начальник складу паливно-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення ОСОБА_1 виконує роботу, що пов`язана зі зберіганням матеріальних цінностей, приймає на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження матеріальних цінностей, що йому довірені військовою частиною НОМЕР_2 .

В період з 25.02.2013 року по 26.02.2013 року офіцерами відділення виявлення та розслідування корупційних правопорушень у зонах діяльності органів управління Військової служби правопорядку відділу по боротьбі з корупцією Західного територіального управління Військової служби правопорядку майором юстиції ОСОБА_3 та капітаном юстиції ОСОБА_4 , з метою контролю господарської діяльності у військових частинах та перевірки правильності і своєчасності виконання законів, постанов Кабінету Міністрів України, керівних документів Міністерства оборони України з питань ведення військового (корабельного) господарства, а також контролю проведення інвентаризації, було проведено перевірку служби пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 .

За результатами вказаної перевірки встановлено невідповідність кількості фактично наявних пально-мастильних матеріалів обліковим даним військової частини НОМЕР_2 , а саме: автомобільного бензину А-76 на 29533 кг, А-80 - на 1144 кг, А-92 - на 96 кг, А-95 - на 65 кг, дизельного пального «Л-0,2-62» на 32040 кг, «З-0,2-25» - на 10636 кг. (а.с.106 т.1).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2013 року № 99, з метою встановлення причин та умов розбіжності в обліку та наявності пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_2 , призначено службове розслідування.

Згідно акта службового розслідування № 733 від 25.03.2013 року встановлено, що при перекачуванні пального з метою перевірки відповідності облікових даних з фактичною наявністю пально-мастильних матеріалів на пункті заправки військової частини НОМЕР_2 виявлено нестачу пального всього 82016 кг на загальну суму 991861,18 грн.

Відповідно до довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди, підписаної офіцером групи забезпечення ПММ тилу військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 та помічником командира-начальником фінансово-економічного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , затвердженої командиром військової частини НОМЕР_1 23.03.2013 року, загальна вартість заподіяної шкоди військовим частинам НОМЕР_2 та НОМЕР_3 з урахуванням податку на додану вартість становить 1166882,4 грн. При цьому розраховано, що з позивача підлягає утриманню заподіяна шкода в сумі 528756,8 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2013 року № 142 «Про результати службового розслідування» за порушення визначених керівними документами порядку та правил прийому пального, обліку, що призвело до відсутності пального на об`єднаному стаціонарному пункті заправки пальним, ряд військовослужбовців військових частин ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.

Зокрема, пунктом 31 зазначеного наказу, за не виконання службових обов`язків, допущення нестачі отриманих під звіт пально-мастильних матеріалів, порушення вимог пункту 4 пояснення до форми 6 наказу Міністра оборони України від 24.12.2010 року № 690 «Про затвердження Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України», пунктів 3.2.40, 3.2.41, 3.2.42 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 року №300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», пунктів 2.2.1, 2.2.2 наказу заступника Міністра оборони по тилу начальника Тилу Збройних Сил України від 12.11.1998 року № 112 «Про затвердження Керівництва по роботі військових складів пального Збройних Сил України», на підставі п. «ж» ст. 62 та ст. 67 Дисциплінарного статуту Збройних сил України начальника складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «позбавлення військового звання прапорщик із звільненням з військової служби у запас».

Пунктом 33 вказаного наказу за недостачу військового майна, зважаючи на те, що матеріальна шкода завдана державі умисно під час виконання службових обов`язків, внаслідок неналежного ставлення до військової служби, на підставі пунктів 13, 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР, начальника складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у трьохкратному розмірі вартості майна.

Пунктом 37 наказу № 230-ПМ від 14.11.2011 року наказано помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 стягувану суму нестачі в розмірі 1577212,73 грн. занести в книгу грошових стягнень і нарахувань та утримати з грошового забезпечення начальника складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 (а.с. 54-77 т.1).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до положень статей 83 Дисциплінарного статуту Збройних сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 86 Дисциплінарного статуту, після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Перелік дисциплінарних стягнень, що можуть бути накладені на прапорщиків, встановлений статтею 62 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зокрема п. «ж» вказаної статті статуту передбачено, що на прапорщиків може бути накладене таке дисциплінарне стягнення, як позбавлення військового звання прапорщик із звільненням з військової служби в запас».

На виконання положень Дисциплінарного статуту Збройних сил України відповідачем проведено службове розслідування, яким встановлено нестачу пального за обліковим даним військової частини НОМЕР_2 та факт неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків, що призвело до допущення нестачі пально-мастильних матеріалів.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що прапорщик ОСОБА_7 , будучи начальником складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 , в супереч вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 3.2.40 та 3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, що затверджене наказом Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997 року, пунктів 2.2.1., 2.2.2, Керівництва по роботі військових складів пального Збройних Сил України, затвердженого наказом заступника Міністра оборони України по тилу - начальника тилу Збройних Сил України від 12.11.1998 року № 112 не виконав покладені на нього обов`язки, оскільки позивач правил приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів служби пально-мастильних матеріалів не дотримувався, кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі вів з грубими порушеннями; у діловодство частини прибутково-видаткові документи за минулий день щоденно не подавав, допустив нестачу пально-мастильних матеріалів на складі пально-мастильних матеріалів військової частини, що призвело до фактичної недостачі пального та, як наслідок, матеріальних збитків.

Станом на момент касаційного розгляду справи, вказані обставини також підтвердженні ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.05.2015 року у справі № 569/6518/14-к, якою звільнено позивача від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки. Зокрема, на сторінці 2 зазначеної ухвали вказано - позивач визнав, що скоїв недбале ставлення до військової служби, яким заподіяно істотну шкоду, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 425 КК України, щиро розкаявся у скоєному.

Відповідно до п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Пунктом 14 вищевказаного Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Переліком військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 880 від 02.11.1995 року, пальне, автомобільний і авіаційний бензин, дизельне паливо відшкодовуються в трикратному розмірі його вартості.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновки судів попередніх інстанцій, що відповідач,при винесенні пунктів 31 і 33 оскаржуваного наказу, діяв, а дисциплінарне стягнення, передбачене Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, застосоване у межах наданих повноважень. Відтак, відсутні підстави для скасування зазначених пунктів наказу та поновлення позивача на військовій службі.

В свою чергу, дійшовши висновку про часткове задоволення вимог касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходив з наступного.

За змістом ч.ч. 4 і 5 ст. 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов`язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов`язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у пунктах 23 та 25 Рішення «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року вказав, що суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Позивачем неодноразово зверталась увага судів попередніх інстанцій на те, що пунктом 37 наказу № 230-ПМ від 14.11.2011 року протиправно утримано з грошового забезпечення начальника складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 прапорщика ОСОБА_1 суму в розмірі 1577212,73 грн. за нестачу по об`єднаному пункту гарнізонної заправки.

Як зазначалось вище, відповідно до договору № 4 від 25.11.2010 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеним між військовою частиною НОМЕР_2 та позивачем, начальник складу паливно-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення ОСОБА_1 виконує роботу, що пов`язана зі зберіганням матеріальних цінностей, приймає на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження матеріальних цінностей, що йому довірені військовою частиною НОМЕР_2 .

Згідно довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди від 23.03.2013 року, підписаної офіцером групи забезпечення ПММ тилу військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_5 та помічником командира-начальником фінансово-економічного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , затвердженої командиром військової частини НОМЕР_1 23.03.2013 року (т. ІІ а.с. 139), загальна вартість заподіяної шкоди військовим частинам НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , з урахуванням податку на додану вартість, становить 1166882,4 грн. За вказаною довідкою розраховано, що з позивача підлягає утриманню заподіяна шкода в сумі 528756,8 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

В свою чергу, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у зазначеній довідці вартість заподіяної шкоди військовій частині НОМЕР_2 , з урахуванням податку на додану вартість, становить лише 991861,2 грн.

Судами попередніх інстанцій не враховано п. 16 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року (далі Положення), яким передбачено наступне.

Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

У разі виявлення недостачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) чи інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, установ та організацій у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).

Сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що розрахунок заподіяної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачем зазначений у довідці про вартісну оцінку заподіяної шкоди від 23.03.2013 року (т. ІІ а.с. 139) та розрахунок заподіяної шкоди, поданий відповідачем до заперечень на адміністративний позов (т. ІІІ а.с. 32), не відповідає зазначеним вимогам Положення.

Зазначені розрахунки були використані відповідачем при винесенні пункту 37 оскаржуваного наказу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суди попередніх інстанцій повинні були б належним чином перевірити розмір заподіяної державі шкоди за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін станом на час розгляду питання притягнення до матеріальну відповідальність; встановити точний розмір такої шкоди. При цьому слід врахувати, що згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 29.05.2015 року у справі № 569/6518/14-к, позивачу було інкриміновано недбале ставлення до військової служби, у зв`язку з чим на гарнізонному об`єднаному стаціонарному пункту заправки пальними та мастильними матеріалами військових частин Рівненського гарнізону виникли збитки у вигляді істотної шкоди на загальну суму 466735,12 грн.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати все вище викладене, всебічно і повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд або для продовження розгляду.

За змістом ч. 2 ст. 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні рішень в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним п.п. 31 і 33 оскаржуваного наказу відповідача та поновленні позивача на військовій службі, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення в цій частині.

В свою чергу, оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про скасування п. 37 зазначеного наказу відповідача, підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, в цій частині, відповідно до ч. 2 ст. 227 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року у справі № 817/1623/13-а в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 37 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 142 від 25 березня 2013 року скасувати та справу, в цій частині, направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 26 липня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко
Повний текст виготовлено 22.12.2015 року.