Справа № 183/4712/15 (2а/183/152/15)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 рокусправа № 183/4712/15 (2а/183/152/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченко В.Є.,

суддів: Коршуна А.О., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою міського голови м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року у справі № 183/4712/15 (2а/183/152/15) за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_1, виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про скасування розпорядження та поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 27 липня 2015 року звернулася до суду з адміністративним позовом до міського голови м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_1 (далі відповідач-1), виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області (далі відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Новомосковського міського голови ОСОБА_1 №339-К від 20.07.2015 року про звільнення позивача з посади начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області головного архітектора м. Новомосковська та поновити ОСОБА_2 на цій посаді;

- стягнути з виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області за весь період вимушеного прогулу з 21.07.2015 року по день поновлення на роботі заробітну плату відповідно по 158,74 грн. за кожен день прогулу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплату заробітної плати з місяця вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на незаконність розпорядження за № 339-к від 20 липня 2015 року про звільнення позивача, оскільки висновок № 38 від 19 березня 2015 року, який послугував підставою прийняття оскаржуваного розпорядження наданий позивачем у відповідності до її посадових обовязків, які вона сумлінно виконувала. Також позивач вказує на обовязок юридичного відділу щодо повідомлення про заборону надавати земельні ділянки в разі відсутності плану зонування та детального плану території як то передбачено ч. 3,4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а не начальника відділу містобудування та архітектури-головного архітектора. По-друге, висновок було надано стосовно земельної ділянки, рішення на розробку документації для передачі якої у приватну власність було прийняте ще в 2014 році, а тому вимоги ч. 3, 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» стосуються лише нових ділянок. Також в обґрунтування позову ОСОБА_2 вказує на незаконність розпоряджень міського голови за № 505 від 23 грудня 2014 року, № 20-к від 14 січня 2015 року, № 219-к від 14 травня 2015 року та № 250-к від 03 червня 2015 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, які оскаржені нею в судовому порядку та які послугували підставою прийняття розпорядження за № 339-к від 20 липня 2015 року про її звільнення.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував розпорядження міського голови м. Новомосковська ОСОБА_1 за № 339-к від 20 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу містобудування та архітектури-головного архітектора виконавчого комітету Новомосковської міської ради 20 липня 2015 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Поновив ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника відділу містобудування та архітектури-головного архітектора виконавчого комітету Новомосковської міської ради. Стягнув з виконавчого комітету Новомосковської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9048 (девять тисяч сорок вісім) гривень 18 копійок (сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів).

Постанову суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за 1 місяць в розмірі 3333,54 грн. (сума зазначена без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів).

Постанова суду мотивована тим, що станом на час розгляду справи розпорядження міського голови за № 20-к від 14.01.2015 року та за № 219-к від 14.05.2015 року щодо накладання на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення скасовані. Розпорядження за № 250-к від 03 червня 2015 року про дисциплінарне стягнення не може бути самостійною підставою наявності проступку в розумінні пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, яким передбачено, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено факту невиконання позивачем без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з виконавчого комітету середнього заробітку суд виходив з того, що станом на 20.07.2015 року середньоденний заробіток позивача склав 158,74 грн., а отже підлягає стягненню за час вимушеного прогулу за 57 днів (57 днів х 158,74 грн.), що в сумі складає 9048, 18 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано факт порушення з боку позивача п. 4.2 посадової інструкції, а саме надання висновку №38 від 19.03.2015 року в якому не було враховано п.6 ст. 186-1 Земельного Кодексу України, що є правомірною підставою для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності. Крім того в обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 вказує на невідповідність вимогам чинного законодавства висновку №38 від 19.03.2015 року наданого ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач 09 червня 2005 року була призначена на посаду начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Новомосковської міської ради за трудовим контрактом (а.с.32).

08 липня 2005 року звільнена у звязку з припиненням трудового контракту.

13 липня 2005 року призначена на посаду начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Новомосковської міської ради та присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування, прийнята присяга державного службовця.

01 лютого 2007 року позивач переведена на посаду головного архітектора, 15 червня 2012 року відділ архітектури перейменовано у відділ містобудування та архітектури.

20 липня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади у звязку з неналежним виконанням обовязків (п. 3 ст. 40 КЗпП України) (а.с. 32).

Законність та обґрунтованість розпорядження відповідача-1 №339-К від 20.07.2015 року про звільнення позивача з посади та поновлення ОСОБА_4 на посаді є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Тобто, умовою для розірвання трудового договору власником або уповноваженим ним органом є систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за умови, що до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Під систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку слід розуміти невиконання працівником без поважних причин своїх обов'язків два і більше разів, за які до нього було застосовано заходи дисциплінарного чи громадського стягнення протягом року.

Згідно з розпорядженням № 339-к від 20 липня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади за порушення трудової дисципліни передбаченої посадовою інструкцією відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Новомосковської міської ради, якою передбачена відповідальність за ретельне дотримання законів України «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», Державних будівельних норм, рішень та розпоряджень органів вищого рівня, Положення про відділ містобудування та архітектури, інших нормативно-правових актів, бездіяльність або невикористання наданих йому прав (п. 4.2. посадової інструкції), яке виразилося, що начальником відділу містобування та архітектури ОСОБА_2 при наданні висновку № 38 від 19 березня 2015 року не було враховано п. 6 ст. 186-1 ЗК України та не зазначено, що з 01 січня 2015 року набрали чинності частини 3, 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо заборони надання земельної ділянки в разі відсутності плану зонування та детального плану території. Зазначене порушення досліджувалося комісією зі службової перевірки, зафіксовано та відображено в протоколі № 2 від 02.07.2015 року. На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 42 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 3 ст. 40 КЗпП України, враховуючи здійснення ОСОБА_2 неналежного виконання обовязків після того, як до неї уже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення за вчинення порушення трудової дисципліни передбаченої посадовою інструкцію раніше: розпорядження міського голови № 505-к від 23.12.2014 року, № 20-к від 14.01.2015 року, № 219-к від 14.05.2015 року, №250-к від 03.06.2015 року (а.с.3).

Тобто, підставами для звільнення ОСОБА_2 з займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України стали дві обставини, а саме здійснення ОСОБА_2 неналежного виконання обовязків після того, як до неї уже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення за вчинення порушення трудової дисципліни передбаченої посадовою інструкцію раніше: розпорядження міського голови № 505-к від 23.12.2014 року, № 20-к від 14.01.2015 року, № 219-к від 14.05.2015 року, №250-к від 03.06.2015 року та порушення трудової дисципліни, яке виразилося у наданні позивачем висновку №38 від 19 березня 2015 року у якому не було враховано п. 6 ст. 186-1 ЗК України та не зазначено, що з 01 січня 2015 року набрала чинності частини 3, 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо заборони надання земельної ділянки в разі відсутності плану зонування та детального плану території.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження відповідача-1 №505-К від 23 грудня 2014 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення. Станом на 07 вересня 2015 року рішення суду не набрало законної сили (а.с.34-37).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження відповідача-1 №20 від 14.01.2015 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.7,40).

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження відповідача-1 №219-К від 14.05.2015 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.6,57).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача-1 № 250-к від 03 червня 2015 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани (а.с.44).

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень України постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження відповідача-1 № 250-к від 03 червня 2015 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Відомості про набрання судовим рішенням законної сили відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Проте, на момент прийняття відповідачем-1 оскаржуваного розпорядження - 20 липня 2015 року, позивачем у судовому порядку було оскаржено розпорядження міського голови № 505-к від 23.12.2014 року, № 20-к від 14.01.2015 року та № 219-к від 14.05.2015 року, тому відповідач-1, з метою прийняття обґрунтованого рішення, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення повинен був врахувати факт оскарження позивачем у судовому порядку вищезазначених розпоряджень та прийняття відповідних судових рішень.

Враховуючи те, що відповідачу-1 на момент прийняття оскаржуваного розпорядження було відомо про факт оскарження позивачем у судовому порядку розпоряджень міського голови № 505-к від 23.12.2014 року, № 20-к від 14.01.2015 року та № 219-к від 14.05.2015 року, наявність яких безпосередньо впливали на правильність прийняття рішення щодо звільнення позивача з посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем-1 було прийнято оскаржене розпорядження №339-К від 20.07.2015 року без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

При цьому, слід зазначити, що оскарження позивачем у судовому порядку розпорядження відповідача-1 № 250-к від 03 червня 2015 року вже після прийняття міським головою розпорядження від 20 липня 2015 року, законність якого є предметом спору у цій справі не може свідчити про обґрунтованість прийняття відповідачем-1 розпорядження від 20 липня 2015 року, оскільки саме по собі розпорядження відповідача-1 № 250-к від 03 червня 2015 року не може свідчити про систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем-1 прийнято розпорядження №339-К від 20.07.2015 року без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності скасування такого розпорядження.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу міського голови м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року у справі № 183/4712/15 (2а/183/152/15) без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 21 грудня 2015 року.

Головуючий В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко