Справа № 810/2694/15
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2694/15 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко П.Д. Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
У Х В А Л А

Іменем України

21 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Старової Н.Е., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" звернулося з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21 грудня 2015 року через канцелярію Київського апеляційного адміністративного суду найшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" про відкладення судового засідання у зв'язку з тим, що представник позивача знаходиться у відрядженні в Одеській області, а тому не має можливості з'явитися до судового засідання.

Проте, доказів в обґрунтування означеного клопотання до суду надано не було, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість означеного клопотання та як наслідок відмову у його задоволенні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Сторони до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" (ідентифікаційний код 36998136, місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Чкалова, буд. 3-А, оф. 52), зареєстроване виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області 01.04.2010 як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №543350 (т.1, а.с. 59). Позивач взятий на податковий облік 02.04.2010 за №3959, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в Броварській ОДПІ.

Основними видами економічної діяльності позивача у період, що перевірявся, є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (КВЕД 45.31).

У період з 10.12.2014 по 13.01.2015 посадовими особами Броварської ОДПІ на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Дельта-2010" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складений акт від 31.01.2015 №78/10-06-22-01/36998136 (далі - Акт перевірки), згідно якого позивачем порушено вимоги пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого ТОВ "Дельта-2010" було занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 1 276 635,00 грн. та пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження позивачем зобов'язань з податку на прибуток на суму 1 600 070,00 грн., в тому числі у четвертому кварталі 2011 року в сумі 259 603,00 грн., у четвертому кварталі 2012 року в сумі 1 340 467,00 грн.

В обґрунтування своїх висновків податковий орган в Акті перевірки зазначає, що перевіркою наданих товариством первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, реєстру видаткових накладних, картка по рахунку 902 "собівартість реалізованих товарів", карта по рахунку 702 "Дохід від реалізації товарів" р. 05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" валові витрати позивача у четвертому кварталі 2012 року становлять 57 148 569,00 грн.

Водночас, згідно поданої позивачем податкової декларації з податку на прибуток за 2012 рік, р.05.1 Декларації "Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)" становить 220 456 947,00 грн., в т.ч. за четвертий квартал 2012 року 63 531 745,00 грн.

Відтак, перевіркою встановлено розбіжність між задекларованим позивачем показником витрат за четвертий квартал 2012 року (ряд. 05.1 декларації з податку на прибуток за 2012 рік) та фактичними витратами згідно з наданими до перевірки первинними документами, що складає 6 383 176,00 грн. (63 531 745,00 грн. - 57 148 569,00 грн.).

Перевіркою також встановлено, що позивачем був списаний товар (шини) 31.12.2012, оскільки був придбаний, але в реалізації не відображений, в результаті чого позивачем занижено податкові зобов'язання у розмірі 1 276 365,00 грн., у тому числі за грудень 2012 року у сумі 1 276 365,00 грн.

Таким чином, з огляду на непідтвердження первинними документами факту реалізації товарно-матеріальних цінностей у четвертому кварталі 2012 року на суму 6 383 176,00 грн., податковий орган зробив висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 1 276 635,00 грн. (6 383 176,00 грн. х 20%) та з податку на прибуток підприємств у сумі 1 600 070,00 грн.

На підставі Акта перевірки Броварською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 12.02.2015 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 1 914 953,00 грн., у тому числі 1 276 635,00 грн. за основним платежем та 638 318,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т. І, а.с. 30) та № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 2 000 088,00 грн., у тому числі 1 600 070,00 грн. за основним платежем та 400 018,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.03.2015 Броварською ОДПІ прийнято рішення №3686/10-06-22-02 про доцільність застосування податкового компромісу відповідно до заяви ТОВ "Дельта 2010" (вх. Броварської ОДПІ від 26.02.2015 № 4516) в частині податку на прибуток, визначеного у податковому повідомленні - рішенні від 12.02.2015 № на суму основного платежу 1 600 070,00 грн. та запропоновано сплатити загальну суму податкових зобов'язань згідно розрахунку, що є невід'ємною частиною даного рішення. Щодо надання податкового компромісу за зобов'язаннями з податку на додану вартість, заявникові відмовлено (т. І. а.с. 125).

Отже, позивачем було застосовано податковий компроміс відносно податкових зобов'язань, визначених в податковому повідомленні - рішенні від 12.02.2015 № та перераховано до бюджету зазначену податковим органом у розрахунку суми, що не заперечується сторонами.

Водночас, не погоджуючись із податковим повідомленням рішенням від 12.02.2015 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, позивач скористався своїм правом оскаржити його у судовому порядку, звернувшись із даним позовом до суду.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - Податковий кодекс України, ПК України).

За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон №996- XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, яка міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця (ч. 3 ст. 9 Закону №996- XIV).

За визначенням, наведеним у пункті 3.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення №88) облікові регістри - це носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм тощо, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку.

Отже, записи у регістрах бухгалтерського обліку проводяться на підставі первинних облікових документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а інформація про господарські операції, здійснені підприємством, за звітний період, з облікових регістрів переноситься до фінансової звітності.

Відповідно до пункту 3.6 Положення №88 форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробки та використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за №893/4186, затверджено Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій (далі - Інструкція №291).

Інструкція №291 спрямована на забезпечення єдності відображення однорідних за змістом господарських операцій на відповідних синтетичних рахунках і субрахунках. Інструкцією встановлені призначення і порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку для узагальнення методом подвійного запису інформації про наявність і рух активів, капіталу, зобов'язань та факти фінансово-господарської діяльності підприємств, організацій та інших юридичних осіб (крім банків і бюджетних установ) незалежно від форм власності, організаційно-правових форм і видів діяльності, а також виділених на окремий баланс філій, відділень та інших відособлених підрозділів юридичних осіб.

За змістом Інструкції №291 для узагальнення інформації про наявність і рух грошових коштів (у національній та іноземній валюті у касах, на розрахункових (поточних), валютних та інших рахунках у банках), електронних грошей, грошових документів, короткострокових векселів одержаних і фінансових інвестицій, дебіторської заборгованості, резерву сумнівних боргів і витрат майбутніх періодів використовуються рахунки класу 3 "Кошти, розрахунки та інші активи".

Облік руху товарно-матеріальних цінностей, що надійшли на підприємство з метою продажу ведеться на рахунку 28 "Товари". Цей рахунок використовують в основному збутові, торгові та заготівельні підприємства і організації, а також підприємства громадського харчування.

На промислових та інших виробничих підприємствах рахунок 28 "Товари" застосовується для обліку будь-яких виробів матеріалів, продуктів, які спеціально придбані для продажу, або тоді, коли вартість матеріальних цінностей, що придбані для комплектування на промислових підприємствах, не включається до собівартості готової продукції, що виробляється на цьому підприємстві, а підлягає відшкодуванню покупцями окремо.

Постачальницькі, збутові, торгові підприємства та організації на рахунку 28 "Товари" ведуть облік також покупної тари і тари власного виробництва, крім інвентарної тари, що служить для виробничих чи господарських потреб і облік якої ведеться на рахунку 11 "Інші необоротні матеріальні активи" чи 20 "Виробничі запаси".

Рахунок 28 "Товари" має субрахунок 281 "Товари на складі", на якому ведеться облік руху та наявності товарних запасів, що знаходяться на оптових та розподільчих базах, складах, овочесховищах, морозильниках тощо. За дебетом субрахунку 281 відображається збільшення товарів та їх вартості, за кредитом - зменшення.

Для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг використовується рахунок 90 "Собівартість реалізації"

На субрахунку 902 "Собівартість реалізованих товарів" відображається собівартість реалізованих товарів, яка визначається Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси". За дебетом рахунку 90 "Собівартість реалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 "Фінансові результати".

На підтвердження своєї правової позиції позивачем надано докази того, що ТОВ "Дельта-2010" укладено з нерезидентами ADP Werk; HB plus Bandimatic Europe, S.L; Southvill Investments Limited; TDC Logistics Limited низку контрактів (№1/12-12 від 12.12.2012; №1 від 17.10.2012; №2 від 20.10.2011; №1 від 01.12.2011, №01/01 від 04.01.2011), на умовах яких нерезиденти зобов'язані поставити та передати у власність ТОВ "Дельта-2010" товар, а позивач зобов'язаний його прийняти та оплатити на умовах, визначених договорами (т.1, а.с. 194-218).

На виконання умов вказаних контрактів, контрагентами позивача у четвертому кварталі 2012 року поставлено на користь ТОВ "Дельта-2010" товар, зокрема, шини, гумові матеріали, диски стальні, ланцюги проти ковзання, у тому числі: у жовтні 2012 року - шин вантажних та дисків у кількості 35930 шт. на загальну суму 34056159,20 грн. (без ПДВ); у листопаді 2012 року - шин вантажних та дисків у кількості 45561 шт. та гуми у кількості 19605,960 кг на загальну суму 9703717,75 грн. (без ПДВ); у грудні 2012 року - шин вантажних та дисків у кількості 18043 шт. на загальну суму 14214954,99 грн. (без ПДВ).

На підтвердження фактичної поставка товарів позивачем надано під час перевірки вантажно-митні декларації, податкові накладні, банківські виписки, копії яких містяться у матеріалах справи.

Реквізити первинних бухгалтерських документів на підставі яких позивач придбав товарно-матеріальні цінності наведені у зведеному реєстрі документів за жовтень 2012 року (т.7, а.с. 1-11), за листопад 2012 року (т.7, а.с. 49-53), за грудень 2012 року (т.1, а.с. 85-89).

Податковий орган не заперечував та у суду не виникає сумніву щодо реальності фінансово-господарських операцій позивача з придбання ним зазначених товарів.

За твердженням позивача, придбаний у нерезидентів товар у подальшому реалізовувався на користь контрагентів, а саме, ТОВ "Пріор-КС", ТОВ "Тідісі-Україна", ТОВ "Тідісі Схід", ТОВ "Еол-2007", ТОВ "Укртаткап", ТОВ "ТД "Каміла", ТОВ "Промсервіс КОА".

Станом на 01.10.2012, за даними бухгалтерського обліку на підприємстві обліковувалися товарні запаси у сумі 62 266 526,49 грн., у тому числі 152326,74 кг. гуми, шини вантажні та диски у кількості 35 930 шт.(т.1, а.с. 128-147).

На підтвердження реалізації позивачем у жовтні 2012 року товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 24 499 080,53 грн., в тому числі, гуми - 10 707,82 кг., шин вантажних, дисків, тощо - 21 496 шт., до матеріалів справи надано видаткові накладні (т.6, а.с. 158-240), податкові накладні (т.5, а.с. 66-182), банківські виписки за реквізитами, згідно реєстру документів за жовтень 2012 року (т.7, а.с. 12-49).

Станом на 01.11.2012, за даними бухгалтерського обліку на підприємстві обліковувалися товарні запаси у сумі 73 310 078,65 грн., у тому числі, 141 618,92 кг. гуми та шин вантажних і дисків - 44003 шт. (т.1, а.с. 149-170).

На підтвердження реалізації позивачем у листопаді 2012 року товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 22 390 454,54 грн., у тому числі, 17 974,850 кг. гуми та шин вантажних, дисків тощо - 49489 шт., до матеріалів справи надано видаткові накладні (т.6, а.с. 62-130), податкові накладні (т.5, а.с. 1-65) за реквізитами, згідно з реєстром документів за листопад 2012 року (т.7, а.с. 54-84).

Станом на 01.12.2012, за даними бухгалтерського обліку на підприємстві обліковувалися товарні запаси у сумі 61782183,32 грн., у тому числі, 143250,038 кг. гуми та шин вантажних і дисків 40075 шт. (т.1, а.с. 171-193).

На підтвердження реалізації позивачем у грудні 2012 року товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 22252514,29 грн., у тому числі, 14592,850 кг гуми та шин вантажних, дисків тощо - 24437 шт., до матеріалів справи надано видаткові накладні (т.5, а.с. 183-244; т.6, а.с. 1-29), податкові накладні (т.7, а.с. 116-225) за реквізитами, згідно з реєстром документів за листопад 2012 року (т.7, а.с. 90-115).

Таким чином, позивач стверджує про реалізацію ним у четвертому кварталі 2012 року товарно-матеріальних цінностей на суму 69 142 049,36 грн. (без ПДВ), що, на його думку, підтверджується первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які не досліджувались у ході перевірки. Тому вважає встановлені податковим органом розбіжності між сумою собівартості реалізованих товарів (рахунок 902 "Собівартість реалізованих товарів") в кореспонденції з вартістю товару, що обліковувався по кредиту рахунку 281 "Товари на складі" такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Водночас, судом першої інстанції було допитано у якості свідка співробітника ГДРІ Броварської ОДПІ у Київській області ОСОБА_2 яка проводила перевірку.

Як пояснила свідок, суть виявленого порушення полягає у розбіжностях між сумою собівартості реалізованих товарів (рахунок 902 "Собівартість реалізованих товарів") у кореспонденції з вартістю товару, що обліковувався по кредиту рахунку 281 "Товари на складі".

Так, до перевірки позивачем було надано оборотно-сальдову відомість за четвертий квартал 2012 року по рахунку 281 "Товари на складі", за кредитом якого зменшено вартість товарів на суму 63 548 073,64 грн. Разом з тим, при досліджені реєстрів видаткових накладних, на підставі яких було реалізовано товарно-матеріальні цінності у четвертому кварталі 2012 року, було встановлено, що фактично собівартість реалізованих товарів становить 57 148 568,76 грн. (т.VIII а.с. 125 ).

Отже, підприємством було завищено показник витрат за четвертий квартал 2012 року в частині собівартості реалізованих товарів на 6 383 176,00 грн., що, у свою чергу, спричинило заниження показника зобов'язань з податку на додану вартість на суму 1 276 635,00 грн. та з прибутку підприємств на суму 1 600 070,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наданими регістрами бухгалтерського обліку та видатковими і податковими накладними у ТОВ "Дельта-2010" протягом четвертого кварталу 2012 року відбулися зміни активів у частині товарів: шини, гумові матеріали, диски стальні, ланцюги проти ковзання, тощо.

Натомість, у матеріалах справи наявна оборотно-сальдова відомість за четвертий квартал 2012 року по рахунку 281 "Товари на складі", за кредитом якого зменшено вартість товарів на суму 63 548 073,64 грн.

Разом з тим, при досліджені реєстрів видаткових накладних, на підставі яких позивачем реалізовано товарно-матеріальні цінності у четвертому кварталі 2012 року, вбачається, що фактично собівартість реалізованих товарів становить 57 148 568,76 грн. (т.VIII, а.с. 125).

Таким чином, судом встановлено розбіжність між задекларованим позивачем показником витрат за четвертий квартал 2012 року (ряд. 05.1 декларації з податку на прибуток за 2012 рік) та фактичними витратами згідно із наданими до перевірки даних облікових регістрів, що складає 6 383 176,00 грн. (63 531 745,00 грн. - 57 148 569,00 грн.).

Суд критично ставиться до твердження позивача про підтвердження задекларованих показників витрат за четвертий квартал 2012 року у рядку 05.1 декларації з податку на прибуток за 2012 рік виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 91 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України у редакції, що діяла під час виникнення спірних правовідносин, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 1 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

Сума заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість сплачується в розмірі 5 відсотків такої суми. При цьому, 95 відсотків суми заниженого податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість вважаються погашеними, штрафні санкції не застосовуються, пеня не нараховується (пункт 2 цього ж підрозділу).

Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим (пункт 7 підрозділу 91 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, позивач 26.02.2015 звернувся до Броварської ОДПІ із відповідною заявою про застосування податкового компромісу стосовно неузгоджених сум податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 12.02.2015 № та №, відповідно.

Рішенням від 06.03.2015 за №3686/10-06-22-02 податковий орган погодився застосувати податковий компроміс у частині податку на прибуток, визначеного у податковому повідомленні - рішенні від 12.02.2015 № на суму основного платежу1600070,00 грн. Запропонована до сплатити загальна сума податкових зобов'язань згідно розрахунку до зазначеного рішення була сплачена позивачем, що не заперечується сторонами.

В силу положень пункту 7 підрозділу 91 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України податкове зобов'язання з податку на прибуток, визначене прийнятим на підставі Акта перевірки податковим повідомленням - рішенням від 12.02.2015 № , є узгодженим.

Тобто, у даному випадку, позивач особисто заявив про звільнення його від юридичної відповідальності за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств, а отже і особисто погодився із правомірністю дій податкового органу при встановленні фактів порушення податкового законодавства та нарахуванні податкових платежів.

Суд звертає увагу на те, що висновки податкового органу про порушення позивачем пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого ТОВ "Дельта-2010" було занижене податкове зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 1 276 635,00 грн. та пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено заниження позивачем зобов'язань з податку на прибуток на суму 1600070,00 грн., ґрунтуються на єдиному для них факті наявності розбіжностей між задекларованим позивачем показником витрат за четвертий квартал 2012 року (ряд. 05.1 декларації з податку на прибуток за 2012 рік) та фактичними витратами згідно наданих до перевірки первинними документами.

Таким чином, узгодження позивачем суми податкового зобов'язання з податку на прибуток, визначеного у податковому повідомленні - рішенні від 12.02.2015 № , свідчить про обґрунтованість тверджень про існування зазначених розбіжностей та дає підстави для критичної оцінки пояснень ТОВ "Дельта-2010", що висновок податкового органу про заниження податку на додану вартість у розмірі 1 276 365,00 грн. є необґрунтованим та зроблений на основі припущень, які не підтверджуються жодними доказами.

У силу положень пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

База оподаткування операцій з постачання товарів, ввезених платником на митну територію України, визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче митної вартості товарів, з якої були визначені податки і збори, що справляються під час їх митного оформлення, з урахуванням акцизного податку та ввізного мита, за винятком податку на додану вартість, що включаються в ціну товарів/послуг згідно із законом.

За приписами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Враховуючи вищезазначені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність факту реалізації товарів на суму 6 383 176,29 грн., або використання їх в інших операціях, що є господарською діяльністю позивача, а викладений в Акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем пункту підпункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого ТОВ "Дельта-2010" було занижене податкове зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2012 року на суму 1 276 635,00 грн., є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

суддя Н.Е.Старова

суддя В.В.Файдюк

Головуючий суддя Мєзєнцев Є.І.

Судді: Файдюк В.В.

Старова Н.Е.