Справа № 804/9387/15
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2015-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2015 р. Справа № 804/9387/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гратіон» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобовязання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Гратіон» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з позовними вимогами, в яких просить:
- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо коригування показників податкової звітності ТОВ «Гратіон» за період вересень-жовтень 2014 року, яке відбулось на підставі акту перевірки № 45/04-62-22-3/37771939 від 19.06.2015 р., в тому числі дії з виключення з електронної бази даних Інформаційна система «Податковий блок» сум податкового кредиту та поданих зобовязань з податку на додану вартість, які визначені ТОВ «Гратіон» у податкових деклараціях за період вересень-жовтень 2014 року;
- зобовязати Державну податкову інспекцію у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відновити показники податкової звітності ТОВ «Гратіон» за період вересень-жовтень 2014 року, в тому числі зобовязати відобразити в електронній базі даних Інформаційна система «Податковий блок» суми податкового кредиту та поданих зобовязань з податку на додану вартість, які ТОВ «Гратіон» задекларувало у податкових деклараціях за період вересень-жовтень 2014 року.
Від відповідача надійшло заперечення в яких він посилається на те, що ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «Гратіон». Під час перевірки, підприємством не надано ТТН, акти прийому-передавання ТМЦ, документи, які відображають факт отримання товару тощо. Беручи до уваги наведені факти, які свідчать про відсутність реально здійснених господарських відносин із контрагентом, їх вид, обсяг, якість та розрахунки від виконавця до замовника виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, та сплати продавцю вартості товару. Таким чином, дії податкового органу щодо проведення перевірки та викладені висновки в ОСОБА_2 перевірки відповідають вимогам чинного законодавства України, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, у звязку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у позові з підстав зазначених у запереченнях.
Заслухавши представників сторін, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
ОСОБА_5 Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.06.2015 р. ТОВ «Гратіон», місцезнаходження: вул. Ливарна, 11, м. Дніпропетровськ; перебуває на обліку в ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, як платник податків; основний вид економічної діяльності: 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом.
В ході проведення перевірки, ТОВ «Гратіон» надало договори купівлі-продажу від 05.09.2014 р. № 0509/14 та від 19.09.2014 р. № 19/09/14, згідно яких ТОВ «Торгкомплект Постач» (продавець) передає, а ТОВ «Гратіон» (покупець) належним чином приймає та оплачує труби сталеві 530х8, які були у користуванні, в кількості 15,1 тони.
ОСОБА_5 висновків вказаного ОСОБА_6, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Гратіон»:
ТОВ «Гратіон» подало до ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення, в якому просило скасувати акт перевірки від 19.06.2015 № 45/04-62-22-3/37771939 та не приймати податкових повідомлень-рішень про донарахування грошових зобовязань.
Відповідач у своїй відповіді від 11.07.2015 р. № 2311/10/04-62-22-3 про розгляд заперечення, зазначив, що факти, які зазначені в оскаржуваному акті є правомірними, та такими, що викладені з урахуванням вимог чинного податкового законодавства на підставі первинних документів, наданих до перевірки.
Позивачем на підтвердження подальшої реалізації товару ТОВ «Веста Марк» було надано копії первинних документів, які наявні в матеріалах справи: договір купівлі-продажу №109 від 01.09.2014 р., специфікації №1, №2 та №3 від 01.09.2014р., а також відповідні видаткові накладні, рахунки-фактури та довіреності.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що він працює в ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області ревізор-інспектором та проводив перевірку позивача. Перевірка проводилася на підставі постанови Прокуратури Запорізької області про призначення документальної перевірки від 09.04.2015р., копію якої просив залучити до матеріалів справи.
ОСОБА_5 ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України (надалі ПК України), органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Відповідно до п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
П.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Ст.78 Податкового кодексу України регламентує порядок проведення документальних позапланових перевірок п.78.1 якої передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: п.п.78.1.11 отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.
Аналогічні норми містить п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України яким передбачено, що документальна позапланова перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
ОСОБА_5 п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
ОСОБА_5 п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
При цьому згідно п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до п.2 ст.9 даного закону первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: «назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції».
ОСОБА_5 ч.2 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо юридичної особи, зокрема, види діяльності.
Відповідно до ч.1 ст.18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ОСОБА_5 абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Приймаючи рішення суд виходив з наступного.
Позивачем на підтвердження подальшої реалізації товару ТОВ «Веста Марк» було надано до суду копії первинних документів, які наявні в матеріалах справи: договір купівлі-продажу №109 від 01.09.2014 р., специфікації №1, №2 та №3 від 01.09.2014р., а також відповідні видаткові накладні, рахунки-фактури та довіреності.
Таким чином, позивачем було надано до перевірки як первинні бухгалтерські документи так і всі інші документи, якими оформлені операції, які підтверджують факт здійснення господарських відносин з придбання товарів у ТОВ «Торгкомплект Постач» та його подальшу реалізацію на адресу ТОВ «Веста Марк», які містять всю необхідну інформацію щодо кількості, вартості отриманих товарів.
ОСОБА_5 Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.06.2015 р. ТОВ «Гратіон», місцезнаходження: вул. Ливарна, 11, м. Дніпропетровськ; перебуває на обліку в ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, як платник податків; основний вид економічної діяльності: 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом.
Придбані у ТОВ «Торгкомплект Постач» товари були використані підприємством в власній господарській діяльності та в подальшому реалізовані ТОВ «Веста Марк», згідно укладеного договору від 01.09.2014 року № 109, копія якого наявна в матеріалах справи.
Так, ст. 62 Господарського кодексу України передбачає, що господарюючий суб'єкт, який за своїми ознаками є підприємством, самостійно здійснює будь-які види господарської діяльності, якщо вони не заборонені законодавством України і відповідають цілям, передбаченим статутом підприємства.
При винесенні рішення судом враховано, що як на час укладення договорів купівлі-продажу з ТОВ «Торгкомплект Постач», так і під час виконання зобов'язань, позивач та його контрагент були належним чином зареєстрованими та були платниками податку на додану вартість. Установчі документи контрагентів позивача та його власні документи, свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість, не визнані в установленому порядку недійсними. Зазначене відповідачем не заперечувалось.
Фактичне виконання господарських відносин з ТОВ «Торгкомплект Постач» оформлено первинними документам які наявні в матеріалах справи: податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури.
Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.
Оскільки виписані контрагентом позивачу податкові накладні, видаткові накладні не мають недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству, то з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом.
Відносно посилання відповідача щодо не надання позивачем ТТН, суд звертає увагу, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Слід зазначити, що Податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортних накладних. Відсутність у підприємства товарно-транспортних накладних на поставлений товар або наявність в таких накладних певних недоліків при наявності інших документів, які підтверджують факт його передачі покупцю, не є безумовною підставою, яка позбавляє підприємство права віднести витрати з придбання цього товару до складу валових витрат та до податкового кредиту.
Суд зауважує, що формальні недоліки первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, повинні оцінюватися у сукупності з іншими обставинами справи. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. В свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а не повноваженнями осіб із складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції.
Щодо посилання відповідача стосовно сумнівності факту здійснення контрагентами позивача зобов'язань за укладеними договорами, що були зроблені за результатами аналізу інформаційних баз податкового органу, аналізу даних податкової звітності та інформації з зовнішніх джерел, а також твердження щодо відсутності основних фондів, виробничих потужностей, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено залежності виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання та не встановлює обов'язку для підприємства здійснювати контроль за веденням господарської діяльності та зобов'язань сплати податку до бюджету контрагентами.
Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб'єкта господарювання, у випадку неправомірних дій іншого зазначено в практиці Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: "…Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".
Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.
Рішення Європейського Суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає врахування практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні справ.

Стосовно доводів ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про порушення позивачем норм податкового законодавства, у зв'язку з тим, що під час проведення перевірки не надано сертифікати якості, що на думку контролюючого органу свідчить про відсутність факту придбання товару, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено вимог стосовно обов'язкової сертифікації (оформлення сертифікатів відповідності) щодо придбаного товару (труби сталевої), який постачався позивачу згідно з вищенаведеними договорами. Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів до ТОВ «Гратіон», оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.

Щодо посилань відповідача на обставини, встановлені в ході досудового розслідування кримінального провадження за № 0000082 від 13.10.2014 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9, суд зазначає наступне.

Такі дані не можуть бути використані як докази протиправності дій ТОВ «Гратіон» або свідчити про нереальність фінансово-господарських операцій між ТОВ «Гратіон» та ТОВ «Торгкомплект Постач», тому що лише вирок суду, який набрав законної сили за результатами розгляду кримінальної справи може підтвердити або спростувати висновки кримінального розслідування, а отже підтвердити або спростувати взаємовідносини ТОВ «Торгкомплект Постач» з його контрагентами.

Тобто доводи на які посилається податковий орган в акті перевірки позивача від 19.06.2015 № 45/04-62-22-3/37771939 та запереченнях не відповідають обставинам справи, та спростовуються доказами наявними в справі та дослідженими у судовому засіданні.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у даній справі, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позивач виконав свої зобов'язання перед його контрагентом, що підтверджено зазначеними вище документами та правомірно сформував показники податкової звітності відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Таким чином, суд приходить до висновку що відповідачем правомірність своїх дій не доведена, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гратіон» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо коригування показників податкової звітності ТОВ «Гратіон», яке відбулось на підставі акту перевірки № 45/04-62-22-3/37771939 від 19.06.2015р. та зобовязання відновити показники податкової звітності, в тому числі зобовязати відобразити в електронній базі даних Інформаційна система «Податковий блок» суми податкового кредиту та поданих зобовязань з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2, пунктів 6, 8 частини першої статті 3, частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України предметом захисту в адміністративному судочинстві є, зокрема, порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси юридичних осіб.

За змістом ст. 74 Податкового кодексу України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (п.74.2), а таке зберігання та опрацювання може здійснюватись в інформаційних базах контролюючих органів. При цьому, згідно з п.74.1 ст.74 Міністерство доходів і зборів України самостійно визначає перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації. В територіальних органах Міндоходів збереження зібраної податкової інформації та її опрацювання здійснюється за допомогою Інтегрованої автоматизованої Інформаційної системи «Податковий блок» (1С «Податковий блок»), яка введена в експлуатацію з 01.01.2013р. наказом ДПС України від 24.12.2012р. № 1197.

Експлуатація 1С «Податковий блок» здійснюється відповідно до Тимчасового регламенту, затвердженого наказом ДПС України від 24.12.2012р. № 1198, який встановлює порядок дій структурних підрозділів територіальних органів Міндоходів з використання системи при виконанні функціональних обов'язків (далі - Тимчасовий регламент). Працівники територіальних органів Міндоходів за спеціальною процедурою отримують права доступу користувача до компонентів системи (ролі) та інформаційних ресурсів відповідно до повноважень кожного окремого працівника. ІС «Податковий блок» містить декілька підсистем - автоматизованих інформаційних систем (АІС), серед яких: «Обробка податкової звітності та платежів», «Податковий аудит», а також «Аналітична система». Дані податкової звітності переносяться до підсистеми - Податкова звітність, з тими показниками, які декларуються платниками податків (вони є незмінними). Дані перевірки, відображаються в підсистемі - Податковий аудит. Інформація з вказаних двох підсистем в автоматичному режимі співставляється та відображається в підсистемі - «Аналітична система», за допомогою якої можна лише переглянути результати співставлення та відпрацювання схемного кредиту, а внести до неї зміни, видалити показники об'єктивно неможливо, оскільки в 1С «Податковий блок» не передбачено такої функції.

Ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні позивачем не наведено конкретних доказів, того, що на момент звернення до суду відповідачем вчинено дії щодо коригування показників податкової звітності позивача та наявності фактів порушеного права позивача як наслідку цих дій.

У звязку з викладеним, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо коригування показників податкової звітності ТОВ «Гратіон» та зобовязання відновити показники податкової звітності задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гратіон» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13.07.2015 р. №.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя ОСОБА_1