Справа № 756/9608/15-а
Суддя: Белоконна І. В.
Дата ухвалення: 2015-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18.12.2015 Справа № 756/9608/15-а
унікальний № 756/9608/15-а
провадження №2-а/756/250/15
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Белоконної І.В.,

за участі секретаря Клімковської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві (відповідач) та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Починаючи з 01 січня 2015 року, з пенсії позивача утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Позивач зазначає, що він не згоден з оподаткуванням його пенсії, що призводить до порушення його конституційних прав як громадянина, ветерана військової служби та інваліда ВВВ ІІІ групи, оскільки згідно ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії оподаткуванню не підлягають та згідно п. 23 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги:зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства. Однак Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» неправомірно зменшується загальний розмір пенсійного забезпечення позивача, таке обмеження можливо лише за умов введення воєнного або надзвичайного стану на певний строк.

За таких обставин, позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо оподаткування пенсії позивача, зобовязати ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати позивачу пенсію у повному розмірі у відповідності з вимогами ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та Конституції України, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу з 01 січня 2015 року справлених з пенсії позивача податків.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав наведених у письмових запереченнях на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач є військовим пенсіонером, інвалідом ВВВ ІІІ групи та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 1988 року.

Відповідно до Довідки щодо пенсії за вислугу років позивач отримує пенсію у розмірі 6 411,89 грн на місяць, з якої вираховується податок на доходи фізичних осіб 413,68 грн, військовий збір на доходи фізичних осіб 41,37 грн.

У відповідності до положень статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсії не підлягають оподаткуванню.

До того ж п. 23 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги:зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства

Однак Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесені наступні зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 162.1, 163.1 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. При цьому, обєктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід такої особи.

За приписами ст. 164.2.19 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включені суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Крім того, відповідно до підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Обєктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від обєкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 при вирішенні справи щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дійшов висновку, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Конституційний Суд України у своєму рішенні 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім'ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об'єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

У своєму рішенні від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, прийнятим у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, Конституційний Суд України вказав, що неодноразово розглядалася проблема, пов'язана з реалізацією права на соціальний захист, і КСУ сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Крім цього, до військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у випадках, передбачених Конституцією України, у законодавчому порядку запроваджено певні обмеження окремих конституційних прав і свобод (свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, право на членство у політичних партіях та громадських організацій, які мають політичну мету, право на здійснення підприємницької діяльності, тощо).

Таким чином, визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім'ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов'язків у зв'язку з виконанням ними державних функцій.

Також у законодавчому регулюванні правових відносин, які склалися між сторонами, суд вбачає наявність колізії стосовно оподаткування пенсії позивача. Для того, щоб вирішити колізійні протиріччя норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» стосовно оподаткування пенсії, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що вищезазначене колізійне протиріччя вирішується шляхом застосування принципу вирішення колізій за правилом «спеціальної норми», відповідно до якого спеціальний закон відміняє (витісняє) загальний закон. Правова природа вказаного принципу ґрунтується на припущенні розумності законодавця, тобто прийняття спеціальної норми свідчить про наявність спеціальної цілі законодавця: врегулювати певний різновид суспільних відносин інакше, ніж загальна норма. А відтак, беручи до уваги те, що норми ЗУ «Про пенсійне забезпечення» є більш спеціальними у сфері пенсійного забезпечення ніж норми ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Податкового кодексу України, суд вважає за потрібне надати перевагу ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», згідно якої пенсії не підлягають оподаткуванню.

Судом встановлено, що починаючи з 01 січня 2015 року, відповідач почав утримувати з пенсії позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, не беручи до уваги те, що за наведеними положеннями Конституції України Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не має зворотної сили та не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки за своїм змістом вказаний закон звужує право позивача на соціальний захист, а пенсія позивачу була призначена до 01 січня 2015 року.

До того ж позивач як військовий пенсіонер потребує додаткового соціального захисту з боку держави, що зумовлено перебуванням його на службі у Збройних Силах України. Основним Законом України встановлена неприпустимість обмеження конституційних прав та свобод громадянина, пенсія для позивача є основним джерелом для існування. Такі обставини свідчать про неможливість застосування до позивача вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в частині оподаткування його пенсії податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, оскільки це прямо суперечить положенням Конституції України, які є вищими за юридичною силою, нормам ЗУ «Про пенсійне забезпечення», які є більш спеціальними за змістом по відношенню до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», чим порушує права позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову, постановляє визнати протиправними дії відповідача щодо оподаткування пенсії позивача, зобовязати ГУ ПФУ в м. Києві виплачувати позивачу пенсію у повному розмірі у відповідності з вимогами ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та Конституції України, зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу з 01 січня 2015 року справлених з пенсії позивача податків.

На підставі ст.ст. 8, 22, 46, 58, 64; ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»; ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 159, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо оподаткування пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2015 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 пенсію у повному розмірі у відповідності з вимогами ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та Конституції України.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у призначеному розмірі без утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору, починаючи з 01 січня 2015 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Белоконна І.В.