Справа № 675/1529/15-а
Суддя: Янішевська О. С.
Дата ухвалення: 2015-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 675/1529/15-а
Провадження № 2-а/675/62/2015
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2015 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Янішевської О. С., при секретарі Беліці М. О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області про стягнення невиплаченої пенсії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області про стягнення невиплаченої пенсії, мотивуючи це тим, що він являється інвалідом ІІ групи 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 2а/2207/1493/11 від 16 травня 2011 року дії управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області були визнані протиправними та управління було зобовязане нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 квітня 2011 року по день припинення такого права. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2013 року вищевказане рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області залишено без змін і набрало законної сили. Позивач вказує, що на виконання вказаного рішення суду управлінням Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області був здійснений перерахунок пенсії позивача за період з 01 квітня 2011 року по 31 жовтня 2011 року і всі нараховані за цей період позивачеві суми були виплачені. З 01 листопада 2011 року управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області припинило відповідні нарахування та доплату до пенсії. На усне звернення ОСОБА_1 було розяснено, що в рамках реалізації Закону України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» управлінням Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області припинено виплату щомісячних доплат до пенсій за судовим рішенням з 01 листопада 2011 року та приведено розміри основних та додаткових розмірів пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у відповідність до вищезгаданих нормативно-правових актів, в звязку з чим у 2011 році пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі й ті, розмір яких встановлено на виконання судових рішень, здійснювались у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745. Аналогічна ситуація склалась у 2012, 2013, 2015 роках в звязку з прийняттям законів про Державний бюджет на відповідний рік. Позивач вважає таку позицію відповідача неправомірною, оскільки відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист. Саме на Пенсійний Фонд України покладено обовязок забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, на думку позивача, відповідач не може посилатись на відсутність бюджетного фінансування як на причину невиконання своїх зобовязань по виплаті пенсії. ОСОБА_1, посилаючись на позицію Європейського Суду з прав людини в рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2008 року, вважає, що посилання відповідача на відсутність коштів Державного бюджету для виплати пенсії як підставу для відмови у проведенні її виплати є безпідставними. Крім того, позивач звертає увагу суду, що як в Законі України від 14 червня 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», так і в законах про прийняття Державного бюджету на 2012, 2013, 2015 роки не зазначено, що застосування норм і положень статей 48, 50, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного Фонду України на 2011-2015 роки, стосується виплат на виконання рішень судів, які постановлені до опублікування таких законів. Тоді як Законом України «Про Державний бюджет на 2014 рік» жодних обмежень щодо застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлено. ОСОБА_1 вважає, що в порушення вимог ст. 124 Конституції України управлінням Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області рішення суду належним чином не виконується, грошові кошти позивачеві у встановленому розмірі не стягуються, а тому позивач вважає, що з відповідача на його користь слід стягнути 125205,24 грн. невиплаченої пенсії за період з 01 січня 2012 по 01 серпня 2015 року.

Ухвалою суду від 30 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області про стягнення невиплаченої пенсії в частині позовних вимог за період з 01 січня 2012 року по 27 лютого 2015 року залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.

Представник управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали пенсійної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як учасник ліквідації наслідків на ЧАЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, копія якого додана до матеріалів справи.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 2а/2207/1493/11 від 16 травня 2011 року дії управління Пенсійного Фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області були визнані протиправними та управління було зобовязане нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію у розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 квітня 2011 року по день припинення такого права, що підтверджується копією відповідного рішення, доданого до матеріалів справи. Вказане рішення набрало законної сили і обовязкове до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Отже, спірні правовідносини щодо визначення розміру належних позивачу виплат вже були вирішені в судовому порядку.

Таким чином, позивач фактично просить зобов'язати відповідача вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, особа, вважаючи, що боржником в добровільному порядку не виконується рішення суду, яке набрало законної сили, звертається до органів Державної виконавчої служби з виконавчим листом та заявою про примусове виконання судового рішення. При цьому, аналіз викладених вище норм законодавства дозволяє зробити висновок про встановлений законом прямий обов'язок органів Державної виконавчої служби забезпечити виконання судового рішення про здійснення перерахунку та виплати пенсії.

Позивач в даному адміністративному позові просить стягнути суму пенсії, яка нараховувалась за рішенням суду, тобто фактично просить зобов'язати відповідача вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

У випадку, якщо особа вважає, що протиправними діями боржника при примусовому виконанні рішення порушуються її права, остання має право захищати свої права в порядку, встановленому чинним законодавством (зокрема, в порядку статті 181 КАС України). При цьому чинне законодавство не передбачає такого способу захисту права як звернення до суду з позовом про зобов'язання вчинити дії, спрямовані на виконання рішення суду, оскільки в цьому випадку відбувається нашарування судових рішень, що не призводить до ефективного захисту прав осіб. Обов'язок виконання рішення суду, яке набрало законної сили, прямо передбачено Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про виконавче провадження», а тому не потребує врегулювання в судовому порядку.

Згідно Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 4 від 16 березня 2012 року «Про судову практику вирішення адміністративними судами

спорів, що виникають у звязку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вирішуючи питання про дію закону в часі, судам необхідно враховувати, що чинність закону чи окремих його положень припиняється:

а) законодавчим органом, шляхом прийняття відповідного закону;

б) автоматично, у звязку із закінченням строку, на який розрахована дія закону (закони про Державний бюджет України на відповідний рік тощо);

в) за рішенням Конституційного Суду України у разі визнання неконституційним закону або окремих його положень (стаття 152 Конституції України).

Разом з тим, у разі наявності колізій між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше. Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Розмір прожиткового мінімуму щороку встановлюється законом про державний бюджет України на відповідний рік. Згідно з частиною третьою статті 67 Закону про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, який проводиться з дня встановлення цього мінімуму. Отже, з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму в органів Пенсійного фонду України виникає обовязок провести перерахунок призначених пенсій без звернення громадянина.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після, виникнення права на державну пенсію.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Ч. 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів IІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим 19 червня 2011 року набув чинності Закон України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06 червня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року у справі за конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» положення Закону України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними).

Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року, для проведення таких виплат встановлений інший порядок, визначений законодавством.

Тобто, у 2012-2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Разом з тим, починаючи з 01 січня 2014 року Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 року пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема статті 50, 54 даного Закону, якими визначено розміри державної та додаткової пенсій.

Проте, 01 липня 2014 року Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» були внесені зміни до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» та Прикінцеві положення цього Закону доповнено п. 6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Вищезазначені зміни до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» набули чинності 03 серпня 2014 року. З огляду на зазначене та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно застосуванню до спірних правовідносин підлягали норми статтей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України № 1381 від 28 грудня 2011 року, однак в цей період позивач за захистом своїх прав не звертався.

Проаналізувавши всі наведені норми законодавства та правові позиції Вищого адміністративного суду України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-18, 86, 94, 158-163, 167, 256 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня отримання її копії, складеної у повному обсязі. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О. С. Янішевська