Справа № 552/5102/15-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р. Справа № 552/5102/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2015р. по справі № 552/5102/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці Державної фіскальної служби

про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, 28 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до Полтавської митниці Державної фіскальної служби (далі по тексту Полтавська митниця ДФС, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Полтавської митниці ДФС № 0048/80600/15 від 20.08.2015 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2015 року по справі № 552/5102/15-а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил № 0048/80600/15 від 20.08.2015 року відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову та прийняти нову, якої задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення для справи, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги Митного кодексу України, чим порушив вимоги ст. 159, 161 КАС України.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.)

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України та керуючись ч.1 ст.41 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 27 травня 2015 року відносно позивача ОСОБА_1 складено протокол про пушення митних правил № 0048/80600/15 за ст. 485 МК України.

За змістом цього протоколу 07.04.2014 року в Полтавській митниці ДФС згідно митної декларації (далі МД) № 806020002/2014/003671 ПВКП Агродеталь проведено митне оформлення в режимі імпорт вантажу згідно зовнішньоекономічного договору, декларування вантажу проведено ОСОБА_1

Проведеною Полтавською митницею ДФС перевіркою встановлено, що хоча директору ПВКП Агродеталь ОСОБА_1 було відомо про фактичні витрати, понесені підприємством на транспортування вантажу на суму 62995,77 грн., але при декларуванні товару зазначені витрати в сумі 34369,90 грн., чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що спричинило недобори митних платежів.

Постановою в справі про порушення митних правил № 0048/80600/15 заступника начальника Полтавської митниці ДФС ОСОБА_2 від 20 серпня 2015 року позивача ОСОБА_1 за вчинення зазначених в протоколі дій визнано винним у вчиненні порушення митних правил, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17545,95грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За визначенням п.28 ст.4 МК України митні правила - встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами п.п.1, 4 ч.1 ст.266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний, зокрема, здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

У відповідності до п.27 ст.4 МК України до складу митних платежів належать : а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно зі ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Статтею 458 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.1 ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення порушення митних правил даною особою та вина особи у його вчиненні.

Як встановлено пунктом 1 частини 1 статті 50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості про митну вартість товарів.

За визначенням ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.2 ст.51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Як визначено частиною 4 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, перебуваючи на посаді директора ПВКП Агродеталь, здійснюючи 07.04.2014 року декларування вантажу згідно митної декларації № 806020002/2014/003671, надав довідку про транспортні витрати від 03.04.2014 року за власним підписом та довідку ТОВ Лімко Логістікс від 03.04.2013 року із зазначенням суми транспортних витрат в розмірі 34369,90грн.

За твердженням відповідача, вказані документи містять неправдиві відомості, оскільки проведеною перевіркою встановлено розмір транспортних витрат на суму 62995,77грн., замість заявленої суми 34469,90 грн. Сума транспортних витрат у розмірі 62995,77грн., на думку відповідача, підтверджується актом наданих послуг від 09.04.2014р. №47, рахунком на оплату № 64 від 02.04.2014 року, податковою накладною від 03.04.2014р. №3 на загальну суму ПДВ 3888,16грн., наданими позивачем до митного оформлення.

При цьому, такий висновок відповідачем вмотивовано з посиланням на те, що до складу митної вартості враховуються витрати по транспортуванню товару як до митної території України, так і в межах цієї території.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.11 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: 1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; 2) витрати на транспортування після ввезення; 3) податки, які справляються в Україні.

Отже, наведеною нормою прямо передбачено відсутність обовязку включати до складу митної вартості товару витрати на його транспортування після ввезення на територію України за умови виділення їх з ціни товару.

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.9 МК України митну територію України становлять територія України, зайнята сушею, територіальне море, внутрішні води і повітряний простір, а також території вільних митних зон, штучні острови, установки і споруди, створені у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України.

Межі митної території України є митним кордоном України. Митний кордон України збігається з державним кордоном України, крім меж штучних островів, установок і споруд, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України. Межі території зазначених островів, установок і споруд становлять митний кордон України (ст.10 МК України).

Таким чином, у розумінні ч.4, п.5 ч.10 ст.58 МК України до складу митної вартості входить лише вартість транспортування задекларованого товару до митної території України. Витрати по транспортуванню імпортованого товару в межах митної території України у разі їх виділення з ціни товару не включаються до складу митної вартості даного товару.

З наявних в матеріалах справи копій довідки експедитора ТОВ Лімко Логістікс від 03.04.2014 року, довідки ПВКП Агродеталь від 03.04.2014 року, які надавались позивачем при митному оформленні товару, акту наданих послуг від 09.04.2014р. №47, рахунку на оплату № 64 від 02.04.2014 року, податкової накладної від 03.04.2014р. №3 на загальну суму ПДВ 3888,16грн., а також листа експедитора ТОВ Лімко Логістікс № 22/10-15 від 22.10.2015 р. вбачається, що вартість транспортних витрат на перевезення вантажу контейнером № FANU4637478 по маршруту Гамбург (Німеччина) до кордону України (п/пЯгодин) не перевищила 34369,90 грн. (а.с.44, 45, 50).

При цьому, з наданих до матеріалів справи копій вищевказаних документів вбачається чітке розподілення транспортних витрат, здійснених до ввезення на територію України та після ввезення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що транспортні витрати, здійснені до ввезення вантажу на територію України, складаються з вартості міжнародного автоперевезення вантажу та вартості вантажних робітна загальну суму 34369,90 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що додатково надані позивачем в судовому засіданні документи підтверджують недостовірність даних про вартість транспортних витрат на суму 34369,90 грн.

З приводу висновку суду першої інстанції про те, що згідно наданих до суду та досліджених в судовому засіданні доказів арифметичним підрахунком вартість транспортних витрат на суму 34369,90 грн. не підтверджується, колегія суддів зазначає, що певна розбіжність між точними даними додатково наданих документів (актів, рахунку, розгорнутої інформації експедитора) та даними довідок про вартість транспортних витрат, не призвела до заниження митної вартості товару та недоплати митних платежів до бюджету, оскільки у вказаних довідках, які надавались при митному оформленні, сума витрат вказана заокругленою у бік збільшення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем по справі було цілком правомірно враховано у складі митної вартості задекларованого товару лише транспортні витрати в сумі 34369,90 грн., а не 62995,77 грн., як стверджує відповідач.

Крім того, слід відмітити, що сума в розмірі 62995,77 грн. включає суму ПДВ 648,03 грн., в той час як частиною 11 статті 58 МК України прямо передбачено, що до митної вартості не включаються витрати у вигляді податків, що справляються в Україні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження відповідача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, про те, що висновок про наявність в діях позивача ОСОБА_1 об'єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, узгоджується з правовою позицією Міністерства доходів і зборів України щодо необхідності включення до митної вартості товарів витрат на оплату транспортно-експедиційних послуг (з урахуванням правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в постанові Вищого адміністративного суду України від 01.07.2009 р.).

Так, згідно з цією позицією плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів на умовах поставки, які передбачають оплату транспортних витрат за рахунок покупця товару, в тому числі в разі надання послуги на всьому шляху прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення, нерозділеної до та після перетину митного кордону України, є частина загальних витрат на транспортування, тому в межах вимог законодавства з питань державної митної справи (зокрема, частини четвертої, десятої статті 58 Митного кодексу України), Податкового кодексу України (пункту 190.1 статті 190) є обов'язковою для включення до бази оподаткування таких товарів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вартість витрат на транспортування є розподіленою до та після перетину митного кордону України, в той час як вказане розяснення регламентує віднесення до складу митної вартості плати експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів, яка є нерозподіленою.

Відтак, вказане розяснення не спростовує правомірності віднесення позивачем до складу митної вартості суми в розмірі 34369,90 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на службову записку управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Полтавської митниці ДФС від 03.04.2015р. № 537/16-70-25, оскільки остання не є нормативним актом з питань митної справи та не встановлює прямого обовязку особи, яка декларує митну вартість імпортованого товару, включати до неї вартість транспортних витрат, здійснених на всьому шляху прямування товару як до, так і після ввезення на митну територію України, як стверджує відповідач.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у спірних відносинах події і складу порушення з боку позивача митних правил, відповідальність за яке передбачена статтею 485 МК України.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що ОСОБА_1 станом на час винесення оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил 20.08.2015 року не обіймав посади директора ПВКП Агродеталь, з наступних підстав.

Положеннями ст.293 МК України визначено перелік осіб, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів.

Так, зокрема, частинами 1 та 2 вказаної норми права визначено, що особою, на яку покладається обов'язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов'язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.

Особою, на яку покладається обов'язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

За визначенням п.39 ч.1 ст.4 МК України платником податків є особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов'язок зі сплати митних платежів.

Декларантом є особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування; декларація митної вартості - документ встановленої форми, що подається декларантом і містить відомості щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України чи стосовно яких змінюється митний режим; митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури; уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов'язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта (п.п.8, 9, 20 та 63 ч.1 ст.4 МК Укаїни).

Пунктом 1 частини 1 статті 266 МК України на декларанта покладено обовязок здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що особою, яка здійснила митне оформлення товару (сільськогосподарської техніки) на підставі митної декларації № /2013/001334 із зазначенням митної вартості товару, від імені ПВКП Агродеталь є директор ОСОБА_1, що підтверджується копією митної декларації (а.с.32-37).

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених норм права, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 при оформлені ввезення на митну територію України товару виступав декларантом, і є особою, на яку Митний кодекс України покладає обов'язок з належного обчислення митних платежів, а відтак, подальше звільнення позивача з посади директора ПВКП Агродеталь не є підставою для звільнення від відповідальності.

У відповідності до п.1 ч.12 ст.531 МК України відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил, є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил.

Згідно з ч.1 ст.527 МК України у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

У відповідності до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України неповне зясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає постанову у справі про порушення митних правил від 20.08.2015 року № 0048/80600/15, винесену заступником начальника Полтавської митниці ДФС ОСОБА_2, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - неправомірною, такою, що прийнята необґрунтовано та підлягає скасуванню, а справу про правопорушення митних правил закриттю.

За таких обставин колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції не були дотримані положення ст. 7 та ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в частині прийняття рішення за наслідками всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.94 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці ДФС на користь позивача (витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 182,70грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1339, грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 28.10.2015р. по справі № 552/5102/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил задовольнити.

Скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 20.08.2015 року № 0048/80600/15, винесену заступником начальника Полтавської митниці ДФС ОСОБА_2, про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Провадження у справі про порушення митних правил закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці Державної фіскальної служби (вул. Пролетарська, 28, м. Полтава, 36022, ) на користь ОСОБА_1 (вул. М. Бірюзова, 96, гуртожиток, м. Полтава, 36007) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 21.12.2015 р.