Справа № 825/880/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/880/14 Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про стягнення тимчасової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги, посилаючись на те, що згідно з заявою дружини відповідача їй була призначена та виплачена тимчасова державна допомога дітям батьки яких знаходяться під арештом, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2006 року № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме» в період з 01.04.2010 по 30.09.2010, 01.10.2010 по 31.03.2011, 01.05.2011 по 31.10.2011, 01.11.2011 по 30.04.2012, 01.05.2012 по 31.0.2012, 01.11.2012 по 30.04.2013, всього на загальну суму 11354,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем сплачувались кошти за виконавчим листом №А-47 від 05.09.1996 користь неповнолітньої дитини за період з березня 2011 року по грудень 2011 року та з квітня 2012 року по червень 2012 року, а отже задоволенню підлягаю виплати за період з квітня 2010 року по лютий 2011 року, з січня 2012 року по березень 2012 року, з липня 2012 року по квітень 2013 року на загальну суму 7625,40 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 8 та 9 ст. 181 Сімейного кодексу України якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме визначається Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 189 (далі - Порядок № 189).

У відповідності до п. 2 Порядку № 189, тимчасова допомога призначається у разі, коли: рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; один з батьків перебуває під арештом, слідством, на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено.

Ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Пункт 12 Порядку № 189 передбачає, що якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв'язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги.

Відповідно до ч.10 ст. 181 Сімейного кодексу України суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з заяв ОСОБА_3, їй була призначена та виплачена тимчасова державна допомога дітям батьки яких знаходяться під арештом, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2006 року № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме».

Згідно довідки начальника Олександрівського виправного центру Управління державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№104) відповідач відбував покарання з 19.11.2009 року по 19.03.2013 року та умовно - достроково звільнений.

В довідці Олександрівського виправного центру Управління державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№104) зазначено, що ОСОБА_2 під час перебування в установі з 10.01.2012 року по 19.03.2013 року був працевлаштований з лютого 2012 року по січень 2013 року. Утримання та перерахування із заробітної плати відповідача за виконавчим листом №А-47 від 05.09.1996 року здійснювалось за період з квітня по червень 2012 року.

Відповідно до довідки Петрівської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№49) ОСОБА_2, дійсно відбував покарання з 09.06.2010 року по 10.01.2012 року та був працевлаштований з березня 2011 року по грудень 2011 року. При нарахування заробітної плати з нього проводились утримання в розмірі 50% за виконавчими листами №2-233 від 16.05.2008 року на користь ОСОБА_5 та №А-47 від 05.09.1996 на користь ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем сплачувались кошти за виконавчим листом №А-47 від 05.09.1996 користь неповнолітньої дитини за період з березня 2011 року по грудень 2011 року та з квітня 2012 року по червень 2012 року, а отже задоволенню підлягаю виплати за період з квітня 2010 року по лютий 2011 року, з січня 2012 року по березень 2012 року, з липня 2012 року по квітень 2013 року на загальну суму 7625,40 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 року № 484-VIII (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Для того щоб визначити суму судового збору, яка підлягає сплаті за подання апеляційної скарги, суду треба вирахувати суму судового збору яка підлягала сплаті за подачу адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання майнового позову до суду становила 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2015 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн.

Як вбачається з адміністративного позову, позивачем заявлена вимога про стягнення тимчасової допомоги в розмірі 11354,4 грн.

Оскільки 2 відсотки розміру майнових вимог є меншими від 1,5 відсотка мінімальної заробітної плати (11354,4*0,02=227,09 грн.), розмір судового збору за подання апеляційної скарги щодо вимог майнового характеру становить 2009,7 грн. ((1218 * 1,5)*110%=2009,7 грн.).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.215 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року - без змін.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 2009 грн. (дві тисячі дев'ять гривень) 70 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.