Справа № 202/11097/14-а (2а/0202/11/15)
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року м. Київ К/800/34061/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання протиправними дій та зобов'язання здійснити з 05.08.2013 перерахунок та виплату її пенсії як державному службовцю із застосуванням проценту розрахунку пенсії від заробітку на момент призначення у розмірі 84% відповідно до Закону України «Про державну службу, з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо застосування загального проценту розрахунку пенсії від заробітку у розмірі 80% при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії та зобов'язано провести з 05.03.2013 перерахунок та виплату пенсії позивачу як державному службовцю із застосуванням проценту розрахунку пенсії від заробітку на момент призначення 84% від суми заробітку, з якого сплачувались страхові внески, відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням отриманих сум.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська з 23.09.2011 та отримує пенсію в розмірі 84% від заробітної плати відповідно до Закону України «Про державну службу».

При призначенні пенсії органом Пенсійного фонду позивачу не враховано всіх складових заробітної плати державного службовця, що слугувало підставою для звернення позивача до суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, зобов'язано УПФУ в Індустріальному районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної ОСОБА_2 з 05.08.2013, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також індексації, які враховуються при обчисленні пенсії та з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування з урахуванням фактично отриманих виплат відповідно до Закону України «Про державну службу».

На виконання зазначеного судового рішення відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 03.12.2013 з урахуванням у складі заробітної плати «інших виплат» у розмірі 80% суми заробітної плати.

Здійснюючи перерахунок пенсії в розмірі 80% суми заробітної плати, відповідач зазначив, що користувався статтею 37 Закону України «Про державну службу» в редакції яка діяла на момент проведення перерахунку пенсії на виконання рішення суду (вересень 2014 року), якою встановлено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80% суми заробітної плати.

Не погоджуючись з діями Пенсійного фонду позивач звернулась до суду за захистом порушеного права, оскільки такі дії відповідача на її думку обмежують конституційне право особи на соціальний захист.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що при розрахунку пенсії позивачу застосуванню підлягає розмір пенсії, встановлений статтею 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про державну службу", яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, тобто 23.09.2011, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Оскільки пенсію позивачу було призначено у 2011 році, виходячи з 84% від суми заробітної плати відповідно до положень статті 37 Закону України "Про державну службу" у чинній на той час редакції, зменшення відповідачем розміру пенсії до 80 % від суми заробітної плати з посиланням на Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, якою в подальшому до статті 37 Закону України «Про державну службу» були внесені зміни, є необґрунтованим.

Відсотковий розмір заробітної плати державного службовця, з якої призначається пенсія, визначається з урахуванням стажу державної служби, при цьому застосуванню підлягає стаття 37 Закону України «Про державну службу» у редакції, яка була чинною на час призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 липня 2015 року №732/48/15-а.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська залишити без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф.Загородній

М.М. Заїка