Справа № 807/1729/15
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Ужгород№ 807/1729/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 02.10.2015 року № 25/10/154-Д)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції України в інтересах держави до ОСОБА_2, третя особа Національний інститут стратегічних досліджень, про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 7 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 грудня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частини Ухвали. Ухвала в повному обсязі складена 24 грудня 2015 року.

Державна фінансова інспекція України звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача Національний інститут стратегічних досліджень, яким просить стягнути з ОСОБА_2 3318,60 грн. в дохід Державного бюджету України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що проведеною ревізією особових справ аспірантів та докторанта за державним замовленням в Національному інституті стратегічних досліджень встановлено, що відповідно до п.19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМУ від 01.03.1999 року № 309, на підставі рішень Вченої ради, наказів директора Інституту, впродовж 2007-2014 років відраховано 1 докторанта та 37 аспірантів, втому числі, 8 аспірантів, які навчалися з відривом від виробництва, за власним бажанням, за втрату звязку з аспірантом чи докторантом, в результаті незявлення на атестацію, тобто, за невиконання індивідуального плану без поважних причин, зокрема, ОСОБА_2. На усунення виявлених порушень Державною фінансовою інспекцією України направлено Інституту обов'язкову вимогу щодо необхідності проведення претензійно-позовної роботи щодо відшкодування вартості навчання достроково відрахованими аспірантами та докторантом, зокрема, ОСОБА_2 в розмірі 3318,60 грн. Однак, враховуючи те, що Інститутом відповідна позовна робота не проведена, просить стягнути заподіяну державі шкоду (збитки) безпосередньо з винної особи ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 3318,60 грн. в дохід Державного бюджету України.

Відповідач письмове заперечення проти позову з належними доказами не подав, свого представника в судові засідання не направляв, хоча належним чином повідомлявся про відкриття провадження в адміністративній справі, про дату, час та місце розгляду адміністративної справи згідно адреси, вказаної у позовній заяві. Відтак, судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження, про дату, час і місце судового розгляду даної адміністративної справи, та у відповідності до ст. 128 КАС України, справа розглянута за відсутності представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Директором Національного інституту стратегічних досліджень до суду направлено пояснення (лист від 04.09.2015 року за № 293/871, а.с.47-49), згідно якого, позовні вимоги Державної фінансової інспекції України підтримує в повному обсязі та просить стягнути з ОСОБА_2 3318,60 грн. в дохід Державного бюджету України. В той же час, направленими до суду клопотаннями від 16.10.2015 року за № 293/1036 (а.с.62) та від 11.12.2015 року за № 293/1263 (а.с.86), просить провести розгляд адміністративної справи за відсутності представника третьої особи, відтак, розгляд справи проведено за відсутності третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про закриття провадження у адміністративній справі, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами адміністративної справи, Державною фінансовою інспекцією України, відповідно до звернення радника Президента України директора Національного інституту стратегічних досліджень ОСОБА_3п. від 21.08.2014 року № 293/678 та п.2.16 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції на ІV квартал 2014 року, проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Національного інституту стратегічних досліджень за період з 01.01.2007 року по 06.08.2014 року, результати якої викладено в акті ревізії від 14.11.2014 року № 08-21/33. В ході ревізії особових справ аспірантів та докторанта за державним замовленням в Національному інституті стратегічних досліджень встановлено, що відповідно до п.19 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМУ від 01.03.1999 року № 309, на підставі рішень Вченої ради, наказів директора Інституту, впродовж 2007-2014 років відраховано 1 докторанта та 37 аспірантів, втому числі, 8 аспірантів, які навчалися з відривом від виробництва, за власним бажанням, за втрату звязку з аспірантом чи докторантом, в результаті незявлення на атестацію, тобто, за невиконання індивідуального плану без поважних причин, зокрема, ОСОБА_2. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Таким чином, ревізією фінансово-господарської діяльності Національного інституту стратегічних досліджень встановлено, що на порушення п.22 Положення № 309, п.3.1 Угоди про підготовку аспірантів за державним замовленням, укладеної з ОСОБА_2, який був відрахований з Інституту, як наслідок, Державним бюджетом України недоотримано коштів у сумі 3318,60 грн. за навчання відрахованого достроково аспіранта, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму, а тому, Державна фінансова інспекція звернулась до суду із позовом про їх відшкодування.

22 грудня 2014 року Державною фінансовою інспекцією України винесено стосовно Національного інституту стратегічних досліджень вимогу № 08-14/1834, згідно якої Інститут зобов'язано вжити заходів щодо проведення претензійно-позовної роботи по стягненню з відрахованих аспірантів та докторанта згідно зі списком у додатку 14 до акта вартості навчання та перерахування вказаних коштів до Державного бюджету України.

Враховуючи, що проведена Інститутом робота у вигляді направлення на адресу ОСОБА_2 претензії № 293/227 від 19.02.2015 року не призвела до бажаних результатів, ДФІ звернулася до суду з позовом про примусове стягнення із вказаної фізичної особи заподіяної державі шкоди (збитків) в розмірі 3318,60 грн.

Відповідно до пунктів 7, 10, 13 частини 1 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі Закон № 2939) органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 15.04.2014 (справа N 21-40а14, 21-63а14), від 14.10.2014 (справа N 21-453а14), 10.02.2015 (справа N 21-632а14), 18.11.2014 (справа №21-461а14), 20.01.2015 (справа №21-601а15), на які позивач посилається як на обґрунтування правомірності звернення до адміністративного суду з позовом про відшкодування збитків.

Однак, суд звертає увагу на те, що у вказаних рішеннях Верховний суд України лише висловив правову позицію, згідно якої збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Вказана правова позиція, згідно з положеннями частини 2 статті 161 та частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає обов'язковому врахуванню при розгляді цієї справи.

При цьому суд констатує, що в зазначених постановах Верховного суду України відсутнє посилання на те, що відповідні збитки підлягають стягненню саме в порядку адміністративного судочинства, що, в свою чергу, потребує дослідження питання підвідомчості такого спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Саме така правова позиція щодо передумов розгляду адміністративними судами позовів про відшкодування шкоди викладена в постанові Верховного суду України від 18.06.2013 (справа № 21-204а13), яка підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України (ухвали від 21.10.2014 у провадженні № К/800/41135/13, від 13.03.2014 у провадженні №К/800/38583/13, від 03.10.2013 у провадженні №К/800/38338/13).

При цьому, Пленум Вищого адміністративного суду України в постанові від 20.05.2013 N 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зауважив, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне. Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди як форма цивільно-правової відповідальності є інститутом приватного права, застосування якого в адміністративному судочинстві можливо лише у разі завдання шкоди суб'єктом владних повноважень та за умови поєднання вимоги про її відшкодування з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги Державної фінансової інспекції України стосуються стягнення збитків з фізичної особи, яка не відноситься до суб'єктів владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, а також у зв'язку із відсутністю іншої вимоги визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, з якою може бути поєднано вимогу про стягнення збитків, суд дійшов висновку, що даний спір за своєю правовою природою не є публічно-правовим, не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, та відноситься до цивільної юрисдикції.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, та з огляду на викладене спір підлягає розгляду в порядку цивільного процесуального судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п. 2 ч. 3 ст. 17, п.1 ч.1 ст. 157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом Державної фінансової інспекції України в інтересах держави до ОСОБА_2, третя особа Національний інститут стратегічних досліджень, про стягнення коштів.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення, а в разі складення ухвали у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом пяти днів з дня отримання її копії (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя ОСОБА_4