Справа № 227/1600/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2015 р. м. Київ К/800/37832/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області (далі - УПФУ) про перерахунок пенсії.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 25 березня 2014 року відповідач прийняв рішення № 2743/03, відповідно до якого при розрахунку пенсії не включено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 10788,59 гривень, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1460,00 гривень та індексацію заробітної плати у розмірі 2483,81 гривень.

Вважаючи це порушенням своїх прав, ОСОБА_4 просила задовольнити позов.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року позов задоволено частково.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Задовольняючи частково позов суди попередніх інстанцій виходили з того, що перерахунок пенсії ОСОБА_4 має здійснюватися виходячи з усіх складових заробітної плати, на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсію і розмір такої має становити 90 %.

Проте, до такого висновку суди дійшли без з'ясування дійсних прав та обов'язків сторін в порушення норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

У частині першій статті 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон № 3723-XII) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій, відповідно до частини першої якої до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону № 1058-IV визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року № 21-314а14.

Враховуючи вищенаведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку в цій частині позову та визнали, що позивач має право на перерахунок пенсії з урахуванням отримуваної нею матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації грошових доходів громадян.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру пенсії суди не врахували того, що за змістом статті 37 Закону № 3723-XII пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Абазом третім зазначеної норми Закону визначено, що за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Висновки судів попередніх інстанції у частині того, що пенсія позивача має становити 90 відсотків від суми його заробітної плати є помилковими, оскільки вона не перебувала на державній службі повних 20 років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 8 липня 2015 року №732/48/15-а.

Крім того суди не встановили та не надали належну правову оцінку строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, мотивувальна частина рішення суду повинна містити встановлені обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Неповне з'ясування судами дійсних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд, оскільки суд касаційної інстанції не може встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Добропіллі та Добропільському районі Донецької області задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2014 року і ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і

оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало