Справа № 805/15211/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/5103/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року по справі № 805/15211/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька

до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

в Ленінському районі м. Донецька

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька звернулося до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Донецька про стягнення коштів.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року позов задоволено частково, стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Донецька на користь Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька витрати на виплату та доставку пенсій за період з 01 лютого 2013 року по 30 квітня 2013 року у розмірі 80,99грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що згідно з актом звірки за період з 01 лютого 2013 року по 30 квітня 2013 року відповідач не прийняв до заліку виплачені суми в розмірі 4605,98грн, що складались з не врахованих витрат на виплату пенсій по інвалідності та по втраті годувальника.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що частина осіб, яким виплачувалась пенсія по втраті годувальника на момент його загибелі не досягли пенсійного віку та були працездатними, інші особи не мають документів, що свідчать про причинний зв'язок смерті годувальника з отриманим трудовим каліцтвом, а одна особа досягла 23 річного віку і набула статусу, за яким у відповідача відсутній обов'язок відшкодовувати виплачені позивачем кошти.

З набранням чинності Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв'язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону 1105-XIV встановлено, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального с страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований має право звернутись до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат (пункт 5 частини 2 статті 24 Закону 1105-XIV).

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника визначені статтею 36 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), частиною 1 якої встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частиною 2 статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону №1105-XIV (частина 8 статті 36 Закону № 1058-IV).

Підпунктом "д" пункту 1 частини 1 статті 21 Закону 1105-XIV передбачено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини 1 статті 21 Закону 1105-XIV) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Непрацездатними особами є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють (стаття 33 Закону №1105-XIV).

Аналіз наведених норм закону свідчить, що Фонд зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені у зв'язку з виплатою пенсій по втраті годувальника у випадку якщо така пенсія виплачувалась особам, які на момент смерті годувальника досягли відповідного віку або були непрацездатними.

Як встановлено судами, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 є дружинами померлих, однак на день смерті чоловіків були працездатними особами і не досягли 55 років.

Зазначений факт додатково підтверджено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2012 року у справі 2а/0570/14281/2012, яка набрала законної сили 16 січня 2013 року, якою відмовлено у задоволенні позову УПФУ в Ленінському районі м. Донецька до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання України в Ленінському районі м. Донецька про стягнення витрат на виплату пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, стягнення заборгованості з відшкодування допомоги на поховання, стягнення витрат на виплату державної адресної допомоги за період з 1 лютого 2013 року по 30 квітня 2013 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшло обґрунтованого висновку про те, що витрати на виплату пенсій вказаним особам по втраті годувальника не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Що стосується відшкодування витрат на виплату пенсій у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_12 - дружини померлого ОСОБА_13, ОСОБА_14- дружини померлого ОСОБА_15, то слід зазначити наступне.

Абзацом 2 частини 9 статті 34 Закону № 1105-XIV встановлено, що в разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Враховуючи те, що позивач не надав доказів що підтверджують причинний зв'язок смерті потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з одержаними ними раніше каліцтвом або профзахворюванням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування УПФУ в Ленінському районі м. Донецька витрат на виплату пенсій по втраті годувальника дружинам зазначених осіб через відсутність висновків відповідних медичних закладів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 25 березня 2014 року №21-33а14, від 20 травня 2014 року 21-136а14 та від 8 липня 2014 року №21-240а14.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також погоджується із висновком суду апеляційної інстанції в частині відшкодування витрат з виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_16 з наступних підстав.

Згідно із статтею 33 Закону № 1105-XIV, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є, зокрема діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

Тобто, виходячи з наведених вимог законодавства, якщо вимогами Закону №1058-IV визначено право на пенсію певної категорії осіб, які відповідають певним критеріям, порядок пенсійних виплат, то вимогами Закону № 1105-XIV також визначене право на одержання щомісячних страхових виплат певної категорії осіб. При чому різниця полягає не лише у сфері правового регулювання такого права, але і можливих наслідків пов'язаних з виконанням обов'язків, безпосередньо Фонду по відшкодуванню пенсійному фонду певних витрат пов'язаних з пенсійними виплатами.

В даному випадку спір полягає не у правомірності призначення та виплати пенсії наведеній особі, якій виповнилось 23 роки, але продовжує отримувати пенсію по втраті годувальника за правилами Закону №1058-IV, а спірним питанням є правова можливість здійснити відшкодування відповідачем на користь позивача понесених ним витрати на виплату пенсії по втраті годувальника внаслідок настання певних обставин, що унеможливлюють проведення такого відшкодування.

Під цю категорію не може бути віднесена ОСОБА_16, якій виповнилося 23 роки 14 лютого 2013 року, так як, з урахуванням статті 33 Закону № 1105-XIV в період проведених пенсійних виплат вона набула такого статусу, за яким у відповідача відсутній обов'язок проводити відшкодування сплаченої пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до частини 2 статті 47 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, в якому настали обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За приписами статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовуються висновки, викладені в судовому рішенні, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Донецька залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.