Справа № 804/7317/14
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2015 рокусправа № 804/7317/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічев Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 р. у справі № 804/7317/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКІМ" до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2013 № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з висновками відповідача щодо відсутності реальності господарських операцій з контрагентами, оскільки факт придбання підприємством товару, розрахунку за нього та наявні інші первинні документи відповідно до вимог законодавства, підписаними повноважними представниками сторін та скріплених печатками сторін.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014р. позов задоволено.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить оскаржену постанову скасувати, прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ненадання належної оцінки всім доказам у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачем в період з 16.10.2013 по 22.10.2013р. була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ПП «ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ» () за період з 01.12.2012 по 31.03.2013, ПП «ВЗЛЕТ-ЕРА» () за період з 01.12.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 29.10.2013 № 750/04-61-22-2/24612305.

Превіркою встановлено порушення позивачем: п.п.14.1.27, ст. 138, 140, ст. 142, ст. 143 ПК України, неправомірне включення до складу витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування витрати на придбання товару та послуг від контрагентів за 2012 рік склали -150000,00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 31500,00 грн.; ст. 185, ст. 188, п. 198.3 ст.198, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту по операціях з придбання товарів (робіт, послуг) від контрагентів, що призвело до заниження податку на додану вартість, всього на суму у 2012 році - 30000,00 грн., у 2013 році - 40120,00 грн. у наступних періодах: за грудень 2012 року у розмірі 30000,00 грн.; за січень 2013 року у розмірі 11560,00 грн.; за лютий 2013 року у розмірі 21773,33 грн.; за березень 2013 року у розмірі 6786,67 грн.

Висновки перевіряючи ґрунтуються на відсутності реальності здійснення господарських операцій, у тому числі з посиланням на первинні документи, що були надані до перевірки, інформацію іншого податкового органу.

За результатами перевірки відповідачем 11.11.2013 винесені податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 (форма Р), за яким підприємству позивача збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем на суму 31500,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 15750,00 грн., всього на суму 47250,00 грн.; № НОМЕР_2 (форма Р), за яким підприємству позивача збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 70120,00 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 35060,00 грн., всього 105180,00 грн.

Відповідно акту перевірки, за перевіряємий період позивач мав фінансово-господарських взаємовідносинах з ПП «ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ», ПП «ВЗЛЕТ-ЕРА».

Так між позивачем (замовник) та ПП «ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ» (виконавець) укладені договори від 01.12.2012 № А011212 та від 02.01.2013 № 1А/13.

Предмет договорів аналогічний. Так згідно предмету договорів, замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати ряд дій з метою пошуку та вибору Орендодавця техніки: крану гусеничного ходу Q-25 тон; крану автономного ходу Q-20 тон; крану автономного ходу Q-10 тон; інших механізмів.

Пунктом 2.1 договорів встановлено обовязок Виконавця укласти договір з Орендодавцем та сплатити надані послуги, надати послуги замовнику та надати акт виконаних робіт.

Також між позивачем (замовник) та ТОВ «Взлет Ера» (виконавець) 01.12.2012 укладено договір № О011212. Так згідно предмету договорів, замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати ряд дій з метою пошуку та вибору Орендодавця техніки: крану гусеничного ходу Q-25 тон; крану автономного ходу Q-20 тон; крану автономного ходу Q-10 тон; інших механізмів.

Пунктом 2.1 договорів встановлено обовязок Виконавця укласти договір з Орендодавцем та сплатити надані послуги, надати послуги замовнику та надати акт виконаних робіт.

Позивачем до суду надані копії документів щодо договорів з ПП «ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ»: акти здачі-прийняття робіт; талони замовника до шляхового листа; платіжні доручення; податкові накладні.

Позивачем до суду надані копії документів щодо договору з ТОВ «Взлет Ера»: акти здачі-прийняття робіт; талони замовника до шляхового листа; платіжні доручення; податкові накладні.

Так позивачем не надано укладені угоди між контрагентом з Орендодавцями техніки. Крім того, з актів не вбачається які послуги/роботи були надані, їх обєм, місце та час їх надання тощо.

Так матеріали справи містять копію договору підряду, відповідно до якого позивач виступає підрядником та виконує певні роботу у Одеській області (а.с. 169 - 175).

Представник позивача не надав пояснення та докази, щодо місця виконання договорів контрагентами ПП «ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ», ПП «ВЗЛЕТ-ЕРА» в Одеській області, можливості їх надання, з урахуванням того, що контрагенти знаходиться у м. Полтава.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції зазначив, що не лише на виконання вказаного договору підряду були укладені договори з ПП «ПОЛТАВА-ПРОЕКТ-МОНТАЖ», ПП «ВЗЛЕТ-ЕРА», проте а ні доказів, а ні інших документальних підтверджень суду не надано.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з цією нормою, первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону, господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція повязана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені норми свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобовязаний субєкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності субєкт господарювання зобовязаний заперечувати проти доводів субєкта владних повноважень.

Подані позивачем договори, акти, податкові накладні, талони не є достатніми доказами фактичного виконання договорів; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковою інспекцією фактами щодо діяльності контрагентів свідчить про безтоварність (нереальність) розглядуваних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку товариства.

Таким чином, проаналізувавши наявні матеріали справи та норми зазначеного законодавства, колегія суддів вважає правомірними висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, а саме те, що зазначені правовідносини позивача із контрагентами не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідачем було правомірно винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, на підставі висновків, викладених в Акті перевірки.

Враховуючи зазначене, колегія суду приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку задовольняючи позовні вимоги, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 р. у справі № 804/7317/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКІМ" до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ст. 254 КАС України може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст рішення складено 17 грудня 2015року.

Головуючий: Н.І. Малиш

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник