Справа № 804/5356/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2015 рокусправа № 804/5356/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Шелеповій Ю.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 20.08.2015

відповідача: - ОСОБА_2 дов від 05.03.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 червня 2015 року

у справі № 804/5356/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда»

до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

про визнання протиправним дій, визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2015 ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток-Руда» звернулось до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо прийняття постанови ВП №45995099 від 22.01.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору;

- визнати протиправним та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ВП №45995099 від 22.01.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору;

- стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою від повільністю «Восток-Руда» незаконно утриманий виконавчий збір за примусове виконання судового рішення в розмірі 389 843,98грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення Закону України «Про виконавче провадження» не направив позивачу у встановлений законом строк постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2015, дана постанова отримана позивачем 18.02.2015, що унеможливило добровільне виконання даної постанови у встановлений державним виконавцем строк - до 21.01.2015. В порядку ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» позивач повідомив відповідача листом від 27.02.2015 про несвоєчасне отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2015 та просив відкласти виконавчі дії та надати строк для вирішення питання про добровільну сплату заборгованість. Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору відповідачем винесена протиправно, оскільки не враховано несвоєчасне отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2015, внаслідок чого у товариства не було можливості на добровільне виконання постанови державного виконавця.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області щодо прийняття постанови ВП №45995099 від 22.01.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ВП №45995099 від 22.01.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 20.01.2015 особисто, що підтверджується відстеженням пересилання поштових відправлень, в той же час висновок стосовно отримання позивачем зазначеної постанови 18.02.2015 є недостовірним. Заява про відкладення виконавчого провадження від позивача надійшла на адресу відповідача лише 17.03.2015, а датована вона 27.02.2015 №248, вже після того, як кошти у повному обсязі були стягнуті з боржника та перераховані на користь держави, тому дії, повязані з прийняттям постанови ВП №45995099 від 22.01.2015, є правомірними та вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, судом першої інстанції помилково використано норми Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999, яка станом на червень 2015 року є такою, що втратила чинність.

Чинна Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, не передбачає обовязку державного виконавця пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійсненні ним дії, спрямовані на добровільне виконання у встановлений постановою строк.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, провадження в адміністративній справі підлягає закриттю.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 14.01.2015 на підставі заяви Дочірнього підприємства «Трансгарант-Україна» відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45995099 щодо примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 у справі №904/8582/14 про стягнення з ТОВ «Восток-Руда» на користь Дочірнього підприємства «Трансгарант-Україна» суми основного боргу за договором транспортно-експедиторського обслуговування в розмірі 3463023,43 грн., суми інфляційної складової в розмірі 110260,14 грн., 3% річних в розмірі 27300,93 грн., пені в розмірі 224775,32 грн. та витрати зі сплати судового збору 73080 грн.

Означеною постановою встановлено строк для добровільного виконання судового рішення - до 21.01.2015.

У звязку з невиконанням боржником - ТОВ «Восток-Руда» рішення суду у

строк, встановлений ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» для самостійного його виконання, державним виконавцем в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» 22.01.2015 винесена постанова ВП №45995099 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що переданий на вирішення суду спір є справою адміністративної юрисдикції.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (у розумінні ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник).

За правилами ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Отже критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У виконавчому провадженні з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 у справі №904/8582/14 ТОВ «Восток-Руда» є боржником, тобто стороною виконавчого провадження.

Виходячи з вищенаведеного, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори щодо оскарження боржником дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал господарських судів.

Компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд господарської юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України в постанові від 30.06.2015 у справі № 825/2566/14 та з урахуванням ч.1 ст.244-2 КАС України враховується при винесенні рішення у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки спір в частині оскарження дій та постанови державного виконавця щодо виконання наказу господарського суду підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, відповідно до ч.2 ст.21 КАС України в порядку господарського судочинства повинні вирішуватися і вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ТОВ «Восток-Руда» незаконно утриманого виконавчого збору в розмірі 389 843,98 грн.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі, неправильно застосував норми Кодексу адміністративного судочинства України в частині визначення правил підсудності та компетентного суду.

Частиною 1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст.157, 198, 203, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 у справі № 804/5356/15 скасувати.

Провадження в адміністративній справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко