Справа № 2а-8385/12/1370
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року №2а-8385/12/1370

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чижук М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі ФОП ОСОБА_3М.) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.09.2012 року №000751721 повністю і № в частині суми 80 716,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оспорювані ним податкові повідомлення-рішення були прийняті контролюючим органом за наслідками документальної позапланової перевірки за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року. Як дійшов висновку відповідач, ФОП ОСОБА_3 допустила порушення податкового законодавства, які полягали в неоподаткуванні перевищень понад граничні обсяги виручки, встановлені для платника єдиного податку, в 2010 році та неоподаткуванні податком з доходів фізичних осіб прибутку, отриманого в 2011 році. Окрім того, відповідач ствердив, що ФОП ОСОБА_3 зобовязана була зареєструватися як платник податку на додану вартість, у звязку з перевищенням у ІІІ кварталі 2009 року суми від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), яка дає можливість не реєструватися в обовязковому порядку таким платником, чим було допущено несплату податку на додану вартість у подальшому.

Проте, на переконання позивача такі висновки податкового органу є хибними, позаяк відповідачем не було взято до уваги те, що позивач отримувала виручку, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, а за час перебування на загальній системі оподаткування господарської діяльності не здійснювала. А тому, доходи, які отримувалися виключно в період її реєстрації як платника єдиного податку, не підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, а в інший період (перебування підприємниця на загальній системі оподаткування) вона доходу не отримувала. Окрім того, фізичні особи платники єдиного податку не є платниками податку на додану вартість, у той же час в інший період (перебування підприємця на загальній системі оподаткування) позивач не отримувала доходу, який би зобовязував її зареєструватися платником ПДВ.

При цьому, позивач визнає, що нею було допущено порушення в частині неоподаткування перевищення в 2010 році понад граничні обсяги розміру виручки, встановленого для платника єдиного податку, за що їй було правомірно визначено грошове зобовязання з податку на доходи в сумі 8,01 грн.

Відтак, позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012 року було винесено безпідставно, є протиправним та підлягає скасуванню повністю, а податкове повідомлення-рішення №000751721 від 21.09.2012 року є протиправним у частині та підлягає частковому скасуванню в сумі 80 716,48 грн.

Відповідач проти таких вимог позивача заперечив, оскільки вважає оскаржувані рішення такими, що були прийняті в повній відповідності до норм чинного законодавства України та базуючись на дійсних обставинах справи.

Так, податковий орган зазначає, що у 2010 році під час перебування на спрощеній системі оподаткування обсяг виручки ФОП ОСОБА_3 склав 500 071,20 грн. Відтак, таке перевищення понад установлені для спрощеної системи оподаткування межі в 500 000,00 грн. слід оподатковувати на загальних засадах, за що позивачу визначено грошове зобовязання з податку на прибуток в сумі 8,01 грн.

Окрім того, податковий орган стверджує, що оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах також підлягав дохід, отриманий ФОП ОСОБА_3 у 2011 році, який склав 478 124 грн., відтак, позивачу визначено грошове зобовязання з податку на прибуток в сумі 80 716,48 грн.

А також, відповідач посилається на ту обставину, що ФОП ОСОБА_3 було перевищено обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, установленого ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва». Зважаючи ж на те, що сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) сукупно перевищила 300 000,00 грн. у ІІІ кварталі 2009 року ФОП ОСОБА_3 повинна була зареєструватися платником ПДВ, чого не вчинила. У звязку з чим, позивачу визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 195 639,00 грн. та застосовано відповідні штрафні санкції.

Відтак, відповідач вважає, що податкові повідомлення-рішення № від 21.09.2012 року та №000751721 від 21.09.2012 року є правомірними й підстав для їх скасування немає.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2012 року в адміністративній справі №2а-8385/12/1370 позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 було задоволено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідачем було оскаржено постанову суду від 16.11.2012 року в апеляційному порядку.

Протокольною ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2014 року було здійснено заміну відповідача на Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 року апеляційну скаргу відповідача було задоволено, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2012 року у справі №2а-8385/12/1370 скасовано та прийнято нову, якою у позові ФОП ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанцій, позивач звернулася із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року в цій справі касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 було задоволено частково, а саме, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

05.10.2015 року справа була надіслана Вищим адміністративним судом України до Львівського окружного адміністративного суду для розгляду та надійшла до суду 19.10.2015 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Відповідно до вимог статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України та за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, адміністративну справу №2а-8385/12/1370 передано на розгляд судді Львівського окружного адміністративного суду Сасевичу О.М.

Ухвалою від 20.10.2015 року дану справу було прийнято суддею Сасевичем О.М. до свого провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року було здійснено заміну відповідача на Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, поясненнях та просили позов задовольнити, а саме: визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012 року повністю, а податкове повідомлення-рішення №000761721 від 21.09.2012 року в частині 80 716,48 грн.

Представник відповідача проти позову заперечила, надала пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях, поясненнях та додатково наголосила на правомірності спірних податкових повідомлень-рішень №, №000751721 від 21.09.2012 року й просила суд у позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності у Виконавчому комітеті Львівської міської ради 01.06.2006 року, на податковому обліку перебуває з 01.06.2006 року. ФОП ОСОБА_3 станом на 17.08.2012 року не реєструвалася як платник податку на додану вартість.

У період із 02.08.2012 року по 08.08.2012 року працівниками ДПІ у Галицькому районі м.Львова Львівської області ДПС було проведено документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.07.2009 року по 30.06.2012 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №883/17-2/НОМЕР_1 від 17.08.2012 року, у якому було зафіксовано наступні порушення податкового законодавства, допущені ФОП ОСОБА_3:

1)п.п.2.3.1, 3.1.1, 6.1.1, 7.3.1, 7.8.1 Закону України «Про податок на додану вартість», у результаті чого донараховано ПДВ за 2010 рік у сумі 100 014,00 грн.;

2)п.п.185.1, 186.1, 187.1, ст. 188, п. 193.1 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано ПДВ за 2011 рік у сумі 95 625,00 грн.;

3)п.4.1.4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», п. 120.1 Податкового кодексу України в звязку з неподанням декларацій по ПДВ за жовтень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року, січень-червень 2012 року;

4)ст.ст.13, 14 декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п.п.4.1, 8.1.3, 9.12.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 8,01 грн.;

5)ст.ст.164, 167, 167, п. 177.2 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 80 716,48 грн.

Зазначені висновки обґрунтовані податковим органом тим, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, в ІІІ кварталі 2010 року перевищив обсяг виручки від реалізації продукції (500 000,00 грн.), встановлений ст.1 Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва». У звязку з чим, чистий дохід позивача за 2011 рік в сумі 478 124,00 грн. підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб на загальних засадах, зважаючи ж на те, що цього не було зроблено, податковий орган самостійно визначив такі зобовязання позивачу за 2011 рік і донарахував 80 716,48 грн. А також, податковим органом було донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 8,01 грн. на перевищення доходу за 2010 рік понад установлений ст.1 Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» розмір.

Окрім того, висновки податкового органу обґрунтовуються й тим, що протягом ІІІ кварталу 2009 року позивач отримав валовий дохід в сумі 491 203,00 грн., що є підставою для обовязкової реєстрації платником податку на додану вартість. Відтак, після переходу зі спрощеної системи оподаткування на загальну (з 01.10.2009 року) позивач зобовязаний був зареєструватися платником ПДВ і сплачувати його, зважаючи ж на те, що цього не було зроблено, податковий орган самостійно визначив такі зобовязання позивачу й донарахував ПДВ за 2010 рік у сумі 100 014,00 грн. і за 2011 рік у сумі 95 625,00 грн.

З огляду на вказане, на підставі акту №883/17-2/НОМЕР_1 від 17.08.2012 року, ДПІ у Галицькому районі м.Львова Львівської області ДПС 21.09.2012 року було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме: №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб (80 724,49 грн.), №000751721, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість (+ 195 639,00 грн.) та штрафними санкціями (68 969,75 грн.).

Не погоджуючись із рішеннями субєкта владних повноважень, позивачем було заявлено означений позов, у якому ФОП ОСОБА_3 стверджує про відсутність підстав для прийняття вищезгаданих податкових повідомлень-рішень та, відповідно, про їх протиправність.

Як підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін, у період, за який здійснювалася перевірка позивача, ФОП ОСОБА_3 в окремі періоди зайняття підприємницькою діяльністю здійснювала оподаткування доходів, отримуваних від такої діяльності, за спрощеною системою, сплачуючи єдиний податок.

Так, відповідно до виданих відповідачем свідоцтв про сплату єдиного податку та заяв про відмову від спрощеної системи оподаткування, позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності:

- у 2009 році з 01 січня (свідоцтво Е №395128 від 16.12.2008 року) по 30 вересня (заява про від 15.09.2009 року);

- у 2010 році з 01 квітня (свідоцтво З №813514 від 22.03.2010 року) по 30 вересня (заява про від 13.09.2010 року);

- у 2011 році з 01 жовтня (свідоцтво И №671088 від 09.09.2011 року) по 31 грудня (вказується в п.1.16.1 акту №883/17-2/НОМЕР_1 від 17.08.2012 року).

Указане відповідає праву субєкта підприємницької діяльності на обрання спрощеної системи оподаткування на будь-який, визначений ним в заяві, термін у межах календарного року, що зокрема, вказано й в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року в цій справі.

Судом установлено, що позивачем було відображено наступні обсяги виручки від здійснення підприємницької діяльності зі сплатою єдиного податку позивачем, а саме.

Згідно Книги обліку доходів та витрат у 2009 році за період перебування на спрощеній системі оподаткування (І-ІІІ квартали) обсяг виручки позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) склав 491 202,70 грн.

Згідно Книги обліку доходів та витрат у 2010 році за період перебування на спрощеній системі оподаткування (ІІ-ІІІ квартали) обсяг виручки позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) склав 499 600,00 грн.

Згідно Книги обліку доходів та витрат у 2011 році за період перебування на спрощеній системі оподаткування (IV квартал) обсяг виручки позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) склав 478 123,46 грн.

Відповідно, у звязку з провадженням підприємницької діяльності, позивач сплачувала єдиний податок у періоди перебування на спрощеній системі оподаткування, а в інші періоди позивач перебувала на загальній системі оподаткування, проте оподатковуваного доходу не декларувала.

Відповідно до cт.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для субєктів малого підприємництва-фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права субєкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

При цьому, єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою субєктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас, порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до субєкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Згідно з ч.9 ст.2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сімї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Як визначено ч.1 ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», субєкт малого підприємництва (фізична особа), який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб.

Згідно зі ст.5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», в разі порушення вимог, установлених ст.1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час, зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин, оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Як було встановлено податковим органом, що не заперечується й позивачем, ФОП ОСОБА_3 у 2010 році допущено порушення вимог, установлених ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва».

А саме, обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) склав 500 071,20 грн., що є, відповідно до ст.ст.1, 5 Указу №727/98, підставою для переходу на загальну систему оподаткування, а також і підставою для сплати з суми перевищення 71,20 грн. податку з доходів фізичних осіб.

При цьому, судом встановлено, що перевищення встановленої межі в 500 тис. грн. було досягнуто позивачем у ІІ кварталі 2010 року, а саме 18.06.2010 року, за наслідком надходження виручки в сумі 42 837,00 грн. (засвідчується випискою по банківському рахунку за 18.06.2010 року), яка помилково була відображена в Книзі обліку доходів та витрат №2112 як виручка в сумі 42 355,62 грн.

Таким чином, із наступного звітного періоду (кварталу) ІІІ кварталу 2010 року позивач зобовязаний був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, а також підлягав оподаткуванню на загальних засадах дохід, що перевищував установлені ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» межі в 500 тис. грн.

При цьому, суд відзначає, що такий перехід відбувся лише з IV кварталу 2010 року, однак, податковий орган не обґрунтовує свої рішення такою обставиною та не застосовує в звязку з цим відповідальності. Податковим органом у звязку з цим було, за податковим повідомленням-рішенням № від 21.09.2012 року, лише визначено позивачу суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму доходу, що перевищував установлені ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» межі в 500 тис. грн., тобто 71,20 грн., в розмірі 8,01 грн.

У даному випадку, суд не знаходить підстав для того, щоб вважати таке донарахування в сумі 8,01 грн. протиправним, позаяк його підставність і обґрунтованість підтверджується фактичними обставинами справи та відповідає приписам чинного на той час законодавства. Окрім того, й позивач погодився з рішенням відповідача в цій частині, сплатив нарахований податок у сумі 8,01 грн. (квитанція №34 від 29.09.2012 року) та не оспорює його.

У той же час, відповідач за податковим повідомленням-рішенням № від 21.09.2012 року також донарахував позивачу 80 716,48 грн. податку на доходи фізичних осіб на суму доходу в розмірі 478 124,00 грн., отриманого за 2011 рік.

Однак, як уже було вказано вище, у 2011 році ФОП ОСОБА_3 також була зареєстрована як платник єдиного податку (з 01.10.2011 року по 31.12.2011 року).

При цьому, дохід, за який у даному випадку податковим органом було донараховано податку з доходів фізичних осіб, був отриманий позивачем саме в цьому періоді (періоді перебування на спрощеній системі оподаткування), що підтверджується відомостями відповідної Книги обліку доходів та витрат №2187, звіту субєкта малого підприємництва за IV квартал 2011 року.

Як зазначалося вище, відповідно до приписів ст.ст.2, 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», платник єдиного податку не є платником податку на доходи фізичних осіб.

Відтак, дохід, отриманий позивачем у межах здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, у період знаходження її на прощеній системі оподаткування, без перевищення встановлених ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» обмежень, не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Матеріалами справи не підтверджується отримання ФОП ОСОБА_3 у 2011 році доходів у період, у який вона не являлася платником єдиного податку, а також і перевищення в цей же період меж для виручки платника єдиного податку, встановлених ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва» обмежень.

Таким чином, визначення відповідачем позивачеві, який перебував на спрощеній системі оподаткування оподаткованого чистого доходу за 2011 рік, виходячи з розміру доходів під час перебування саме на спрощеній системі, у розмірі 478 124,00 грн. та донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб у розмірі 80 716,48 грн. є безпідставним.

При цьому, суд відзначає, що помилковим було би урахування в цьому випадку перевищення позивачем обмежень, установлених ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», яке мало місце в ІІ кварталі 2010 року, позаяк після переходу на загальну систему оподаткування з ІV кварталу 201 року (незалежно з яких підстав чи то у звязку з перевищенням обмежень по сумі виручки, чи за власним рішенням), підприємець не позбавлений права на повторне обрання спрощеної системи оподаткування в майбутньому (з початку наступного календарного року), що також було визнано й відповідачем, який видав позивачеві свідоцтво про сплату єдиного податку И №671088 від 09.09.2011 року на право застосування спрощеної системи оподаткування з 01.10.2011 року.

Зазначене також підтверджує правомірність здійснення оподаткування доходів, отриманих позивачем у ІV кварталу 2011 року за правилами спрощеної системи оподаткування, тобто шляхом сплати єдиного податку, а не на загальних підставах, тобто зі сплатою податку з доходів фізичних осіб.

Окрім того, згідно з нормами ч.1 ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», платник єдиного податку (фізична особа) не є платником податку на додану вартість.

У той же час, відповідно до пп.2.3.1 Закону України «Про податок на додану вартість», особа підлягає обовязковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної компютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобовязань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 тис. грн. (без урахування податку на додану вартість).

У відповідності до пп.«а» п.9.6 Закону України «Про податок на додану вартість», з урахуванням положень п.9.5 Закону, заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу особами, що підлягають реєстрації, згідно з пп.2.3.1 Закону України «Про податок на додану вартість», не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом.

Відповідно, з урахуванням наведеного вище, суд акцентує увагу на тому, що лише в разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення операції з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300 тис. грн. (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обовязок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300 тис. грн.) від здійснення оподатковуваних операцій з поставки товарів (послуг).

Зокрема, такий висновок викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року в даній справі.

Оскільки ж перевищення позивачем граничного розміру виручки, визначеного ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», мало місце в ІІ кварталі 2010 року (18.06.2010 року), то для обчислення 300 тис. грн. від операцій з поставки товарів (послуг), які є критерієм для обовязкової реєстрації платником ПДВ, слід ураховувати лише доходи, отримувані в наступних періодах. Більш того, слід також брати до уваги й те, що в подальшому (після перевищення граничного розміру виручки) ФОП ОСОБА_3 переходила на спрощену систему оподаткування, а тому, для обчислення суми, яка є підставою для обовязкової реєстрації платником ПДВ, слід ураховувати лише ті безперервні періоди, коли платник податків не був платником єдиного податку, позаяк у цей час він звільняється від обовязку реєстрації та сплати ПДВ незалежно від отримуваного доходу.

Однак, відповідачем помилково було ураховано з цією метою виручку, отриману позивачем протягом ІІІ кварталу 2009 року (тобто до моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»), що не відповідає зазначеним вище нормам чинного законодавства.

Окрім цього, як вбачається з встановлених обставин справи, податок на додану вартість було визначено відповідачем від доходу, отриманого позивачем у період перебування на спрощеній системі оподаткування, який оподатковувався єдиним податком (за ІІ-ІІІ квартали 2010 року, IV квартал 2011 року), що підтверджується відомостями відповідних Книг обліку доходів та витрат №2112 і №2187, звітами субєкта малого підприємництва за ІІ, ІІІ, квартали 2010 року, IV квартал 2011 року. Що також є необґрунтованим, позаяк такі платники податків (фізичні особи - платники єдиного податку) ПДВ не сплачують.

А тому, донарахування позивачеві відповідачем податку на додану вартість у розмірі 195 639,00 грн., за відсутності підстав для обовязкової реєстрації платником ПДВ та від сум доходів, отриманих під час перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, є безпідставним.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, які могли би підтверджувати правомірність висновків контролюючого органу та його рішень. При цьому, відповідач як субєкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не вповні дотримався чинного законодавства України, відтак, ці податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, суд бере до уваги ту обставину, позивач просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.09.2012 року частково в сумі 80 716,48 грн., погоджуючись із визначеними в ньому зобовязаннями у сумі 8,01 грн., які нею були сплачені. А тому, таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню лише в частині грошового зобовязання, яке не визнається позивачем, та яке, як установлено судом у цій справі, було визначене відповідачем протиправно. Податкове ж повідомлення-рішення № від 21.09.2012 року підлягає скасуванню в цілому.

Таким чином, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на день звернення із позовом до суду), якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 21.09.2012 року №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Львівської області Державної податкової служби від 21.09.2012 року № в частині донарахування податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 80 716,48 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений 21 грудня 2015 року.