Справа № 826/25427/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2015 року № 826/25427/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корона-2000"
до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № та № від 23.06.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корона - 2000» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2015 № , № , №.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 23.05.2015 №683/26-53-22-05-21/33444644 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Корона - 2000» по взаємовідносинам з ТОВ «Релоджик» за липень 2014 року, ТОВ «Адамант-10» та ТОВ «Вальдена» за вересень 2014 року та ТОВ «Центрокомбуд» за січень 2015 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірки ТОВ «Корона - 2000» по взаємовідносинам з ТОВ «Релоджик» за липень 2014 року, ТОВ «Адамант-10» та ТОВ «Вальдена» за вересень 2014 року та ТОВ «Центрокомбуд» за січень 2015 року, за результатом якої складено акт 23.05.2015 №683/26-53-22-05-21/33444644 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 874 591 грн за 2014 рік; пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.7 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого завищено задекларовані показники рядку 04 декларації «витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік» всього на суму 2 433 199 грн, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на суму 437 976 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015:

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 168 954 грн,

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 311 887 грн (за основним платежем 874 591 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 437 296 грн),

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 656 964 грн (за основним платежем 437 976 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 218 988 грн).

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- аналізом АІС «Податковий блок» встановлено, що основним постачальником «Центрокомбуд», за рахунок якого позивачем частково сформовано податковий кредит, було ТОВ «Опціон Комп'юніті» щодо якого неможливо встановити факту поставки товару від продавця до покупця,

- податковою інформацією отриманою від Городецької ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області від 05.12.2014 №10080/7/22-01 встановлено, що операції ТОВ «Релоджик» не підтверджуються з урахуванням реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів,

- відповідно до АІС «Податковий блок» ТОВ «Вальдена» чисельність працівників товариства складає 33 особи. крім того податковий орган вказує на відсутність товарно-транспортних накладних.

- Актом ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.08.2013 №963/22-00/38968356 встановлено відсутність поставок товарів (послуг) від постачальника ТОВ «Адамант-10» до підприємств - покупців.

Проте, чинним законодавством не передбачено відображення суджень податкового органу відносно неправильності справляння платником податків сум податків та зборів за відображеними в податковій звітності показниками господарських операцій в акті про неможливість проведення перевірки або акті про неможливість проведення зустрічної звірки, де мають зазначатись лише обставини, котрі спричинили таку неможливість.

Також суд зауважує, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Таким чином, вище згадані акти звірок, перевірок та податкова інформація не є належними та допустимими доказами вчинення платником податків (позивачем) порушення податкового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Центрбудком» укладено одговори поставки від 23.12.2014 №Т/1/01/15 КЦ, від 17.12.2014 № Т/1/12/14 КЦ, відповідно до умов яких товар поставляється окремими партіями на підставі рахунків постачальника. Асортимент, ціна товару узгоджуються сторонами шляхом оплати покупцем виставлених продавцем рахунків. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту оформлення накладної.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано суду копії: рахунків-фактури, видаткових та податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Факт оплати придбаного товару підтверджується випискою по банківському рахунку, копія якої долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Релоджик» укладено договір поставки №5 від 15.07.2014, відповідно до умов якого ціна, асортимент, кількість товару що підлягає поставці узгоджуються сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару. Умови поставки EXW (самовивіз зі складу постачальника).

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Факт оплати придбаного товару підтверджується випискою по банківському рахунку, копія якої долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Вальдена» укладено договір поставки від 11.07.2014 №051/ЮР-2014, предметом якого є постачальник здійснюючи оптову торгівлю непродовольчими товарами, передає у власність, а покупець приймає та оплачує товар згідно з умовами цього договору. Вартість, кількість часткове співвідношення за сортами, групами, підгрупами, видами марками, типами, розмірами товару вказується у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору і прирівнюються до специфікацій. Поставка товару здійснюється на умовах EXW (самовивіз зі складу постачальника).

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Факт оплати придбаного товару підтверджується випискою по банківському рахунку, копія якої долучена до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Адамант-10» укладено договір від 27.06.2014 № А-2706/1, відповідно до умов якого товари за цим договором передаються у власність покупця партіями. Асортимент, кількість товару в межах кожної окремої партії товару, що підлягає поставці за Договором визначаються сторонами в специфікаціях до цього договору або в рахунках-фактури, направлених постачсальником покупцю.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Факт оплати придбаного товару підтверджується випискою по банківському рахунку, копія якої долучена до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що товар придбаний позивачем у ТОВ «Центрокомбуд» за спірними договорами був списаний на виробництво (підтверджується актами списання), в результаті чого позивачем виготовлено підлогу наливну КЕНП1, 2RAL 5021, емаль ЕП-574 блакитну, шпаклівку ЕП-0010 червоно-коричневу. Виготовлений товар реалізовано позивачем відповідно до договорів укладених ТОВ «Рембудтехнологія» та ХВ ВП СГ ДП НАЕК «Енрогатом», що підтверджується видатковими накладними та довіреностями , копії яких долучено до матеріалів справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що товар отриманий позивачем від ТОВ «Релоджик» використаний при виконанні договору з ХВ ВП СГ ДП НАЕК «Енрогатом», що підтверджується довідками про вартість виготовлених робіт, актами приймання-передачі виготовлених робіт, копії яких долучено до матеріалів справи.

Також, з матеріалів справи вбачається, що товар придбаний у ТОВ»Вальдена» та ТОВ «Адамант-10» частково премійовано співробітників позивача, а частково списаний у зв'язку з пошкодженням, що підтверджується копіями наказів, актів, які долучено до матеріалів справи.

Щодо доводів податкового органу про ненадання до перевірки копій товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб необхідні наступні документи: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Також відповідно до листа Міндоходів України від 19.09.2013 № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Крім того, судом встановлено, що на час здійснення позивачем спірних господарських операцій, у позивача в наявності були транспортні засоби, а саме, автомобілі: КАМАЗ-53215-052-13, ВАЗ 21099420, ВАЗ 2115,, ВАЗ 210930, ВАЗ 21043, ГАЗ-33021-УМЗ-0193047, ИЖ 27175-030, ВАЗ 21043, прицеп НЕФАЗ 8332-10, ГАЗ-14П, ВАЗ 210990, ГАЗ-3307, ГАЗ 3302-14П.

З огляду на викладене, не надання до перевірки товарно-транспортних накладених не є доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки судом встановлено, що позивач мав технічні можливості для здійснення спірних господарських взаємовідносин.

На думку суду податковим органом не надано суду безспірних доказів наявності обставин, які виключають право позивача, на формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат по вказаним вище господарським операціям.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.

Податкові та видаткові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість. Спірні договори у судовому порядку недійсними не визнавалися.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, юридичні особи контрагентів позивача на час виконання спірних договорів не були припинені.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних спірними контрагентами податкових накладних за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення п. 198.6 ст. 198 ПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 23.06.2015 №, № є безпідставними та неправомірними.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. 138.7 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України та про заниження позивачем податку на прибуток, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2015 № .

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем доведено факт правомірності формування податкового кредиту та віднесення витрат на валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Релоджик», ТОВ «Адамант-10», ТОВ «Вальдена», ТОВ «Центрокомбуд», а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Корона-2000» підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у міста Києві від 23.06.2015 № , № , №.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда