Справа № 727/4637/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2015 р. м. Київ К/800/1498/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради (далі - УПСЗН) звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_4 при зверненні до УПСЗН із заявою для отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям не задекларував житловий будинок, а відтак не мав права на таку.

Вважаючи такі дії протиправними, УПСЗН просило задовольнити позов.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2014 року позов задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, а позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі УПСЗН посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалене ним рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і залишаючи позов без розгляду апеляційний суд виходив з того, що позивач пропустив строк звернення з адміністративним позовом до суду.

Проте до такого висновку суд дійшов в порушення норм процесуального права з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 4 статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим позивач звертаючись до суду з позовом до фізичної особи не зазначив закон, яким йому - суб'єкту владних повноважень надано таке право, як того вимагає стаття 50 КАС України.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону України від 1 червня 2000 року № 1768-III «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (далі - Закон № 1768-III) соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок).

Частиною 4 статті 7 Закону № 1768-III передбачено, що якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Повернення (стягнення) наданої соціальної допомоги за таких умов може застосовуватися, коли місцева державна адміністрація на підставі рішень районних, районних у містах державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах рад за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та зібраної інформації про сім'ю, її власність, доходи, майно прийме рішення про відмову в наданні соціальної допомоги.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

ОСОБА_4 отримавши соціальну допомогу набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на виплачену УПСЗН допомогу у розмірі 6436,04 гривень та стягнення цієї суми з нього, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно - правовий, а не публічний характер, а відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про стягнення з фізичних осіб надміру виплачених коштів суб'єктами владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а/15 та від 22 вересня 2015 року у справі П/811/3781/14.

За правилами частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а касаційне провадження закриттю з наведених вище мотивів.

Керуючись статтями 223, 228, 231 КАС України колегія суддів Вищого адміністративного суду України,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 3 грудня 2014 року скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.

Роз'яснити позивачу право звернення із зазначеним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало