Справа № 727/2347/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/2347/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова О.Г.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

21 грудня 2015 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.,

суддів: Ватаманюка Р.В., Мельник-Томенко Ж. М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк Я.Л.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради та ОСОБА_6 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради, третя особа, - ОСОБА_6, про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

25.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовом до Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради про:

- визнання протиправним та скасування рішення Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради 37 сесії, четвертого демократичного скликання за № 226-37-2014 р від 26.09.2014 року щодо затвердження Акту узгодження меж земельної ділянки, площею 0,1875 га, уч. Стаїще, належної ОСОБА_6, жителю с. Поляниця, та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,1875 га уч. Стаїще;

- визнання незаконними дії Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради, що полягають у прийнятті вказаного вище рішення;

- визнання незаконними дії землевпорядника Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради Борисевича В.М., які полягають у підписанні ним Акту узгодження меж земельної ділянки, площею 0,1875 га уч. Стаїще, яка належить ОСОБА_6, жителю с. Поляниця.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.10.2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради 37 сесії четвертого демократичного скликання за № 226-37-2014 від 26.09.2014 року щодо затвердження Акту узгодження меж земельної ділянки, площею 0,1875 га уч. Стаїще належної гр. ОСОБА_6, жителю с. Поляниця та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,1875 га уч. Стаїще.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач та третя особа оскаржили вказане рішення в апеляційному порядку.

Ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду відкриті апеляційні провадження у справі, та призначено до розгляду на 03.12.2015 року. Під час розгляду справи було встановлено необхідність визнати обов'язковою явку відповідача у справі, у зв'язку із чим оголошено перерву до 21.12.2015 року.

Між тим, 18.12.2015 року на адресу суду надійшла заява третьої особи про відвід головуючому судді у справі.

Відповідно до частини 3 статті 30 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Враховуючи зазначені положення статті, 21.12.2015 року судом зазначену заяву залишено без задоволення, оскільки остання подана після початку судового розгляду адміністративної справи по суті. Крім того, зазначена заява нічим не обґрунтована, та заявник не наводить достатніх доводів щодо наявності підстав для відводу головуючого судді у справі.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи наступне.

04.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_6 з наявних у нього 0.2500 га продав позивачу частину земельної ділянки, площею 0,0500 га в с. Поляниця, уч. Стаїще, Яремчаснької міської ради, Івано-Франківської області. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. В якості додатку сторонами було підписано схему розташування меж та координат проданої земельної ділянки.

Після підписання договору купівлі-продажу сторони замовили технічну документацію та отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, що підтверджується копіями державних актів.

04.07.2012 року ОСОБА_2 було видано будівельний паспорт для будівництва житлового будинку в с. Поляниця, уч. Стаїще разом із схемою забудови.

14.02.2013 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області було внесено припис ОСОБА_6 з вимогою в 20 денний строк усунути порушення вимог земельного законодавства, а саме звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки ОСОБА_2

19.06.2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області складено акт перевірки дотримання земельного законодавства, згідно якого встановлено, що при візуальному огляді земельної ділянки ОСОБА_6 виявлено, що конфігурація земельної ділянки в натурі не відповідає конфігурації цієї земельної ділянки, зазначеної в земельно-кадастровій документації, - зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 із сторони ОСОБА_6 по дерев'яній огорожі не відповідає межі земельно-кадастрової документації.

Так, частина земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0,0028 га, зайнята ОСОБА_6, а частина земельної ділянки ОСОБА_6, площею 0,0048 га, зайнята ОСОБА_2 ОСОБА_6 своїми діями допустив порушення вимог ст.ст. 116, 118, 125 Земельного кодексу України.

19.06.2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області було внесено припис ОСОБА_6 про усунення порушень земельного законодавства.

Відносно ОСОБА_6, 19.06.2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області було складено протокол про адміністративне правопорушення в частині порушення земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0,0028 га, за ст. 53-1 КУпАП.

27.06.2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_6 за ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 170 грн. ( а.с. 31)

Постановою Яремчанського міського суду Івано-Фанківської області від 15.07.2014 року встановлено, що бетонну огорожу було встановлено ОСОБА_2, а тому згідно досліджених доказів суд зробив висновок, що фактична межа між земельними ділянками ОСОБА_6 та суміжного землекористувача ОСОБА_2 не відповідає межі, вказаної у державних актах вказаних осіб. Постанова Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності скасована та провадження закрито.

В лютому 2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області було проведено дотримання вимог земельного законодавства, в результаті чого складено акт. У зазначеному акті вказано, що при візуальному огляді земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6 виявлено, що конфігурація земельної ділянки в натурі не відповідає конфігурації вказаній у Державному акті зі сторони суміжного землекористувача ОСОБА_2 Згідно з результатами геодезичної зйомки ПП "Карпатгеодезпроект" та здійснення контрольних промірів встановлено, що фактична межа між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка проходить по фундаменту бетонної огорожі не відповідає межі між земельними ділянками зазначених в Державних актах, - частина земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0,0028 га, відмежована на користь ОСОБА_6, а частина земельної ділянки земельної ділянки ОСОБА_6, площею 0,0048 га, відмежована на користь ОСОБА_2 Фактична площа використовуваної ОСОБА_2 земельної ділянки на 0,002 га більша, ніж вказана у Державному акті (0,05 га), і становить 0,052 га, а фактична площа земельної ділянки ОСОБА_6, менша на 0,002 га, ніж вказана в Державному акті (0,2 га), і становить 0,1980 га.

Листом Поляницької сільської ради від 24.09.2014 року повідомлено, що Поляницької сільською радою не приймалось рішення про зміни меж земельних ділянок ОСОБА_6, площею 0,20 га, та ОСОБА_2, площею 0,05 га. ( а.с. 44)

На виконання припису Державної інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області від 19.06.2014 року ОСОБА_2 знесла самовільно встановлений бетонний фундамент.

26.09.2014 року ОСОБА_6 звернувся із письмовими заявами до Сільського голови про затвердження технічної документації та Акту узгодження меж земельної ділянки.

16.09.2014 року було складено Акт узгодження меж земельної ділянки членами земельної комісії Поляницької сільської ради в складі: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, - про те, що межа земельної ділянки площею 0,1875 га уч. Стаїще, що належить ОСОБА_6, та між земельною ділянкою ОСОБА_2, проходить по дерев'яному паркану. Самовільного захоплення з боку ОСОБА_6 не виявлено. Земельно-кадастровий план відповідає місцевості. Земельна комісія вважає за можливе погодити ОСОБА_6 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) площею 0,1875 га. ( а.с. 45)

26.09.2014 року Поляницькою сільською радою винесено рішення № 226-37-2014 про затвердження акту встановлення меж земельної ділянки та затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_6 ( а.с. 46-47)

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням, оскаржив його до суду, оскільки зазначене рішення відповідача прийнято без її відома, а Акт встановлення меж земельної ділянки складено за її відсутності та за відсутності інших суміжних землекористувачів.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заявлений позов, виходив з того, що Поляницька сільська рада при винесенні оскаржуваного рішення вийшла за межі своїх повноважень погодивши нові межі земельних ділянок, незважаючи та не прийнявши до уваги те, що межі вже були визначені та погоджені власниками суміжних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Відповідач та третя особа, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, оскаржили його до апеляційного суду.

Відповідно до частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судова колегія погоджується із рішенням суду першої інстанції по суті спірних відносин, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до частини 1 статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Встановлено, що за наслідком укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,05 га, в результаті сторони договору отримали державні акти на право власності на новоутворені земельні ділянки, що підтверджується копіями державних актів.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку підстави для встановлення меж відсутні, з огляду на те, що межі вже були встановлені та погоджені власниками суміжних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та ними отримано відповідні державні акти.

Крім того, Держсільгоспінспекцією встановлено порушення земельного законодавства щодо захоплення частин земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та невідповідність їх меж, межам встановлених земельно-кадастровою документацією, що свідчить про те, що межі повторного встановлення не потребують, а є такими, що вже встановлені і узгоджені.

Відповідно до частини 3 статті 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За правилами статті 159 ЗК України земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення.

У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання.

Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття.

Органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів (частина 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Так, згідно частини 1 статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з цих питань утворюються постійні комісії ради, які є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Особа, зацікавлена у вирішенні земельного спору, може звернутись до такої Комісії із заявою щодо неможливості узгодити межі земельної ділянки в натурі у зв'язку з відсутністю суміжних землекористувачів, ненадання ними згоди на погодження чи з інших причин.

За наявністю такого прохання (заяви) та інших необхідних документів цей спір розглядається колегіально Комісією з питань землекористування, а в разі необхідності спільно з іншими комісіями, наприклад із Комісією архітектури, містобудування та охорони історичного середовища.

На засіданні Комісії можуть бути присутні і сторони, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок, між якими виник спір.

Комісія приймає рішення щодо спірних питань з узгодження меж земельної ділянки.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Якщо при розгляді земельного спору буде доведено, що відмова сусіда щодо узгодження меж є безпідставною або дійсно неможливе підписання Акту по причині відсутності суміжних власників чи землекористувачів, то Комісією приймається рішення про необхідність підписання Акту сусідом або відповідно про погодження меж земельної ділянки без підписів суміжних власників чи землекористувачів. Протокол Комісії додається до Акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки і далі документи оформляються в загальному порядку.

Результати комісії по земельним спорам оформлюються відповідним протоколом. У якому фіксується, крім іншого, обставини, встановлені при розгляді та пропозиції щодо рішення земельного спору.

Вказаний протокол розглядається на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради, яка приймає рішення щодо вирішення спору, у якому обов'язково зазначається порядок його виконання.

Таким чином, в порушення зазначених положень, заява ОСОБА_6 про погодження меж земельних ділянок та технічної документації в матеріалах справи відсутня, будь-яких відомостей від ОСОБА_6 та ОСОБА_2 про необхідність відновлення меж суміжних земельних ділянок відповідач не отримував. А також, ОСОБА_2 на засідання земельної комісії не викликалась, належним чином не повідомлялась та відповідно заяву про розгляд справи у її відсутність нею подано не було.

Згідно статті 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах служіння територіальній громаді; законності; гласності; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб.

За змістом даної норми, будь-яка особа має право на достовірну, своєчасну та повну інформацію, на участь у вирішенні питань, що торкаються її законних інтересів, а орган місцевого самоврядування несе перед фізичними особами відповідальність за свою діяльність, яка повинна проводитися у відповідності до закону.

Відтак, зазначені вимоги ЗК України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Поляницькою сільською радою Яремчанської міської ради не було дотримано при винесенні оспорюваного рішення.

Крім того, твердження про те, що частина будинку, який був збудований ОСОБА_6 не міг виходити за межі його земельної ділянки та захоплювати земельну ділянку ОСОБА_2, оскільки був побудований до відчуження земельної ділянки позивачу, безпідставні, з огляду на те, що 26.07.2013 року Інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області на підставі виготовленого інженером нерухомого майна Худаком Я.І. технічного паспорта будинку та висновку ПП "Архбудекспертиза" від 06.06.2013 року, було зареєстровано подану гр. ОСОБА_6 декларацію про готовність будинку АДРЕСА_1 до експлуатації. Таким чином, станом на момент продажу частини земельної ділянки, ОСОБА_6 не було оформлено право власності на будинок.

Між тим, відповідно до Акту погодження меж земельної ділянки від 16.09.2014 року земельною комісією було погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_6, площею 0,1875 га, що не відповідає площі земельної ділянки, зазначеній у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27.11.2007 року, виданому ОСОБА_6, що свідчить не про намір відновити втрачені межі земельних ділянок, а про намір їх змінити.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач в такий спосіб, що визначений законом, не діяв та порушив право позивача на володіння та користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, заперечуючи проти позову, відповідач не довів суду правомірності свого рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також у зв'язку із тим, що відповідач не взяв до уваги наявність земельно-кадастрової документації та чинних державних актів на право власності на земельні ділянки, площею 0,05 га та 0,20 га, дає апеляційному суду підстави вважати, що рішення відповідачем приймалося не об'єктивно, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, апеляційний суд відхиляє доводи апелянтів про те, що справа не підсудна адміністративному суду, з огляду на те, що відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у цій справі встановлено, що даний спір є публічно-правовим, оскільки, приймаючи рішення про затвердження акту узгодження меж земельної ділянки та затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, орган місцевого самоврядування діє не як учасник цивільних відносин, а саме як суб'єкт владних повноважень, адже фактично реалізує владні повноваження щодо вирішення спору про визначення меж земельних ділянок.

Віповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, предметом розгляду у даній справі є законність рішення Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради 37 сесії четвертого демократичного скликання за № 226-37-2014 від 26.09.2014 року, яке прийняте на підставі частини 3 статті 158 ЗК України, якою передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, і яке є рішенням суб'єкту владних повноважень, та за змістом пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради 37 сесії четвертого демократичного скликання за № 226-37-2014 від 26.09.2014 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи, а тому колегією суддів відхиляються, оскільки не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених вимог у спосіб та межах, визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Поляницької сільської ради Яремчанської міської ради та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 грудня 2015 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.