Справа № 22-а-20649/11
Суддя: Турік В.П.
Дата ухвалення: 2011-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Категорія - 10.3.2 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

05 травня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Савіної Г.О., Братіщевої Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кривому Розі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій посадових осіб і зобовязання виконати перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу (надалі УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу) про визнання неправомірними дій посадових осіб і зобовязання виконати перерахунок пенсії, посилаючись на те, що йому, як ліквідатору аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 3-ї групи з 13.11.1990 року, з 01.04.2002 року, інваліду 2-ї групи з 03.03.1997 року та з 20.02.2004 року, інваліду 1-ї групи з 26.07.2005 року, починаючи з 01.01.2006 року не проводиться перерахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Просив суд визнати дії посадових осіб УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу неправомірними та такими, що обмежують його конституційні права, поновити його право щодо отримання основної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, починаючи з 01.01.1996 року, зобовязати відповідача сплатити на його користь грошові кошти за недоотриману основну та додаткову пенсію за період 1996-2009 років в загальному розмірі 362902 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії посадових осіб УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, які відмовили перерахувати ОСОБА_2, як інваліду І групи основну пенсію у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком за період з 10.09.2008 року по 24.06.2010 року - неправовими та такими, що обмежують його конституційні права.

Зобов'язано УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу перерахувати та виплатити ОСОБА_2 основну і додаткову пенсії згідно ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону №796-XII за період з 10.09.2008 року по 24.06.2010 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, яка була уточнена, позивач ОСОБА_2 ставить питання про зміну постанови суду першої інстанції й просить його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд помилково застосував до врегулювання спірних правовідносин вимоги ст.ст. 99, 100 КАС України, при цьому відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що про порушення свого права він дізнався саме з 1996 року, у звязку з чим пропустив строк звернення до суду з позовом. Крім того, приймаючи постанову, суд вийшов за межі позовних вимог, встановивши граничну дату перерахунку пенсії, тоді як він просив зобовязати відповідача здійснювати її перерахунок, починаючи з 01.01.1996 року й довічно. Необґрунтовано судом відмову в задоволенні його вимог про стягнення боргу з виплати пенсії.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що судом помилково застосовано до спірних правовідносин показник мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» й не враховано, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок ЧАЕС визначається Кабінетом Міністрів України, у звязку з чим УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу правомірно виплачує на користь позивача додаткову пенсію в розмірі, встановленому Постановами Кабінету Міністрів України «Про питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28.05.2008 року та «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»від 16.07.2008 року № 654. Крім того, судом першої інстанції не звернуто уваги на відсутність бюджетних асигнувань для виплати пенсії.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок ЧАЕС, є інвалідом 3-ї групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 13.11.1990 року, з 01.04.2002 року, інвалідом 2-ї групи з 03.03.1997 року та з 20.02.2004 року, інвалідом 1-ї групи з 26.07.2005 року по теперішній час, у зв'язку з чим йому призначено державну (основну) та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка виплачується йому УПФУ в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, починаючи з 13.11.1990 року у відповідності до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з факту порушення відповідачем вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при обчисленні на користь позивача розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, й нарахування останніх в розмірі меншому ніж передбаченому діючим Законом в період з 10.09.2008 року по 24.06.2010 року, й обов'язку відповідача у зв'язку з цим здійснити її перерахунок та виплату у відповідності до вищевказаного Закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання неправовими дій та зобовязання провести перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.1996 року по 09.09.2008 року включно, суд першої інстанції керувався ст.ст. 99, 100 КАС України та виходив з пропуску позивачем строку для звернення до суду з позовом.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 цього ж Закону в редакції від 06.06.1996 року, розмір пенсії для інвалідів 1-ї групи щодо яких встановлений звязок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі ст. 50 зазначеного Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема інвалідам 1-ї групи - у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком. Як передбачено ст. 53 Закону виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Підпунктом 15 п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет

України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від

28.12.2007 р. № 107-VІ внесені зміни до ст. 54 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якими розмір пенсії інвалідів І групи - учасників ліквідації наслідків аварії на

Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках та осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження не може бути нижчим 160% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 12 п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. № 107-VI внесені зміни до ст. 50 Закону №796-ХІІ , згідно з якими

особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам І групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зміни, внесені пп. 12, 15 п. 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VІ визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), тобто з 22.05.2008 року редакція ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була поновлена, й їх дія на 2009-2010 роки не зупинялася, й положення цих статей не змінювалися.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з 10.09.2008 року розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, позивачу проводився відповідачем, виходячи із розміру, встановленого Постановами Кабінету Міністрів України «Про питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28.05.2008 року та «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»від 16.07.2008 року № 654 (а.с. 17-27).

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю позивачу в період з 10.09.2008 року по 24.06.2010 року застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не згадані вище постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Відповідно до ст. 54 зазначеного Закону при визначенні розміру пенсії за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Оскільки чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», й іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, то колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин показника розміру мінімальної пенсії за віком, який встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на відповідний бюджетний рік. Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Крім того, колегія суддів враховує те, що право позивача на отримання щомісячної основної та додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоровю, не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, як на тому наполягав відповідач, таке право надане державою і закріплено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому відповідач не може посилатися на відсутність коштів як на підставу для невиконання своїх обовязків, у звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції й доводи апеляційної скарги позивача щодо відсутності підстав для застосування до врегулювання спірних правовідносин вимог ст.ст. 99, 100 КАС України.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском річного строку, встановленого ст. 99 КАС України в діючій на той час редакції, тоді як відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропуску такого строку позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання неправовими дій та зобовязання провести перерахунок та виплату державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за період з 01.01.1996 року по 09.09.2008 року включно.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення недоплаченої суми допомоги, оскільки нарахування позивачу допомоги є компетенцією Управління Пенсійного фонду України і суд не може виконувати функції цього органу в частині нарахування конкретної суми такої допомоги.

Безпідставними є й вимоги позивача щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплачувати надалі на його користь державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю довічно, тому що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав позивачів, а не тих прав, які виникнуть в майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а постанова суду залишенню без змін відповідно до ст. 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: