Справа № 816/4466/15
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. ПолтаваСправа №816/4466/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді : Петрової Л.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Петрукович Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови від 15 липня 2014 року №109.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через безпідставне застосування фінансових санкцій.

Позивач наголошував, що споживачам надається можливість ознайомитися з меню, прейскурантами алкогольних і безалкогольних напоїв, кондитерських і тютюнових виробів, фруктів, додаткових послуг, що надаються, до початку обслуговування. При цьому договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем про якість, термін, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція, підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншим документом. Таким чином рахунок, є підтвердженням укладення усного правочину між споживачем і продавцем. Так, до початку замовлення послуг ресторану "Козачка" споживач має змогу дізнатися про надання рестораном такої послуги як сервісне обслуговування офіціантами, а також його вартість (що становить 10 % вартості замовлення).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи /а.с. 55/, про причини неявки суду не повідомив, клопотань та заперечень не надав.

Згідно частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за даної явки та наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 13 вересня 2005 року, що підтверджується залученою до матеріалів справи копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с. 18-21/.

04 липня 2014 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Полтавській області проведено перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів, у ході якої встановлено, що у прейскуранті, який використовується на підприємстві ресторанного господарства, зазначено: "10% за обслуговування від вартості замовлення, що примушує споживача придбавати продукцію (послуги) не потрібного йому асортименту.

За результатами перевірки складено Акт від 04 липня 2015 року №000232 /а.с. 9-13/ та складено припис (розділ IV акту), яким позивача зобов'язано, оформити прейскурант належним чином, вжити заходів щодо припинення порушень, зазначених у Акті /а.с. 13/.

На підставі Акту перевірки відповідачем 15 липня 2014 року прийнято постанову №109 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме штрафу у розмірі 8500 грн /а.с. 14/.

Однак, позивач не погодився із прийнятою постановою та оскаржив її до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірній постанові, суд дійшов до наступних висновків.

Вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства визначені Правилами роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства.

Пунктом 1.3 Правил роботи визначено, що ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб'єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Пунктом 1.5 Правил передбачено, що заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс). Вибір типу закладу (підприємства) ресторанного господарства та класу ресторану або бару здійснюється суб'єктом господарської діяльності самостійно з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно Національного стандарту України (ДСТУ 4281:2004 Заклади ресторанного господарства. Класифікація) визначено у пункті 3.5 тип закладу повносервісний заклад ресторанного господарства: різновид закладу ресторанного господарства з обслуговуванням офіціантами та значною часткою фірмових та замов них страв і (або) напоїв у продукції власного виробництва; у пункті 3.11 тип закладу ресторан: заклад ресторанного господарства з різноманітним асортиментом продукції власного виробництва і закупних товарів, високим рівнем обслуговування і комфорту у поєднанні з організуванням відпочинку і дозвілля споживачів; у пункті 3.13 тип закладу кафе: заклад ресторанного господарства із широким асортиментом страв нескладного готування, кондитерських виробів і напоїв, в якому застосовують самообслуговування або обслуговування офіціантами.

Статтею 17 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено права споживача у сфері торговельного та інших видів обслуговування.

Так, за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати.

Суб'єктами господарської діяльності у сфері ресторанного господарства здійснюється діяльність згідно з асортиментом продукції, затвердженим відповідно до типу та класу даного закладу (підприємства) керівником підприємства, а також забезпечується наявність продукції, зазначеної у меню, прейскуранті (пункт 2.1 Правил роботи).

У закладах (підприємствах) ресторанного господарства використовуються такі методи обслуговування як самообслуговування, обслуговування офіціантами, комбінований тощо (пункт 3.1 Правил роботи).

З викладеного вбачається, що діяльність закладів ресторанного господарства, у тому числі, і кафе, ресторанів, повносервісних закладів ресторанного господарства, може включати в себе такий метод обслуговування споживачів як обслуговування офіціантами, яка є основною діяльністю закладів (підприємств) ресторанного господарства.

Вимогами пункту 3.4 Правил роботи визначено, що у меню зазначається перелік страв, кулінарних, борошняних кондитерських, булочних виробів та напоїв власного виробництва, вихід і ціна однієї порції. У прейскуранті зазначається перелік алкогольних і безалкогольних напоїв, пива, тютюнових, кондитерських виробів та інших закупних товарів, маса, об'єм і ціна на відповідну одиницю продукту, крім того, для алкогольних напоїв - ємність пляшки, ціна за пляшку, за 50 та 100 мілілітрів.

Також, вимогами пункту 3.5 Правил роботи визначено, що поруч з основною діяльністю закладами (підприємствами) ресторанного господарства можуть надаватися додаткові послуги, перелік і вартість яких визначаються суб'єктом господарської діяльності та указуються в прейскуранті на послуги. Отже, Порядком роботи розрізняються види послуг, які можуть бути надані закладом ресторанного господарства, а саме: основні та додаткові послуги.

Тобто, діяльність з обслуговування споживачів офіціантами є основною діяльністю закладів (підприємств) ресторанного господарства та, відповідно, може входити в асортимент продукції, яка надається відповідним типом закладу ресторанного господарства, і наявність якої зазначається у меню, прейскуранті.

Основні вимоги щодо порядку позначення роздрібних цін на товари народного споживання в підприємствах роздрібної торгівлі, закладах ресторанного господарства та спрямована на дотримання прав споживачів щодо одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про ціни на товари відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" визначені Інструкцією про порядок позначення роздрібних цін на товари народного споживання в підприємствах роздрібної торгівлі та закладах ресторанного господарства, затвердженою наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 4 січня 1997 року № 2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20 січня 1997 року за №4/1808 /далі Інструкція/.

Інформування споживачів про роздрібні ціни на товари, відповідно до пункту 6 Інструкції, здійснюється за допомогою, серед іншого, ярликів цін (цінників), прейскурантів алкогольних напоїв, меню та прейскурантів цін на куповані товари у закладах ресторанного господарства.

Споживачам, відповідно до вимог пункту 3.6 Порядку роботи, надаються можливості ознайомитися з меню, прейскурантами алкогольних і безалкогольних напоїв, кондитерських і тютюнових виробів, фруктів, додаткових послуг, що надаються, до початку обслуговування.

Так, у матеріалах справи наявна копія меню ресторану "Козачка", у якому зокрема в графі послуги зазначено - 10% за обслуговування від вартості замовлення та безготівковому розрахунку /а.с. 57-58/.

Крім того, позивачем надано суду копії рахунків за замовлення, у яких зокрема наявна графа - обслуговування 10% та визначена відповідна сума від вартості замовлення /а.с. 41/.

Сторонами не ставився під сумнів факт ознайомлення перевіряючих з меню, прейскурантами алкогольних і безалкогольних напоїв, кондитерських і тютюнових виробів, фруктів, додаткових послуг, що надаються, до початку обслуговування.

Відповідно до вимог абзацу 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про захист споживачів" договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

За таких обставин рахунок є підтвердження укладення усного правочину між споживачем і продавцем (виконавцем).

Свобода договору закріплена в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до вимог якої, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Публічним, відповідно до вимог статті 633 Цивільного кодексу України, є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

Тобто, до початку замовлення послуг ресторану "Козачка" споживач мав змогу дізнатись про надання рестораном "Козачка" такої послуги як сервісне обслуговування офіціантами, а також його вартість (10% вартості замовлення).

У будь-якому випадку споживач, який ознайомився з асортиментом продукції ресторану мав вільний вибір в укладенні договору щодо отримання послуг закладу ресторанного господарства, виборі такого закладу та визначенні умов отримання відповідних послуг, які визначені в меню, прейскуранті ресторану "Козачка".

При цьому суд зазначає, що волевиявлення особи, яка має намір скористатися послугами ресторану спрямоване на отримання послуг з харчування, зокрема, через обслуговування офіціантами, а тому зазначення у меню вартості сервісного обслуговування офіціантами не може вважатись примушуванням споживача до придбання продукції непотрібного йому асортименту.

З огляду на викладене, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У судовому засіданні 16 грудня 2015 року представником позивача подано клопотання, у якому представник позивача відмовляється від стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної інспекції з питань захисту прав споживачів у Полтавській області від 15 липня 2014 року №109.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2015 року.

Суддя Л.М. Петрова