Справа № 810/5369/15
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року (12:50) м. Київ 810/5369/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» до Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06.07.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність застосування відповідачем до ТОВ «Автобансервіс» штрафних санкцій, у звязку з неподанням позивачем податкової звітності з екологічного податку, оскільки останній не здійснює господарську діяльність, яка передбачає використання стаціонарних джерел забруднення, що зумовлюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, а тому, на думку позивача, ТОВ «Автобансервіс» не зобовязано подавати до контролюючого органу відповідні розрахунки.

Позивач зазначив про те, що відповідну звітність з екологічного податку повинні подавати контрагенти позивача, ТОВ «Автопетроліум» та ТОВ «Прем`єр-Ліга», які використовують у своїй господарській діяльності надані позивачем в оренду стаціонарні джерела забруднення.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» не було подано до контролюючого органу податкові декларації екологічного податку за звітний (податковий) період, зокрема, за І квартал 2013 року, І півріччя 2013 року, три квартали 2013 року, за 2013 рік, І квартал 2014 року, І півріччя 20014 року, три квартали 2014 року та за 2014 рік, що на думку відповідача, що свідчить про правомірність винесення Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією, яка направлялась на адресу відповідача.

Відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження пересилання поштових відправлень, поштова кореспонденція на адресу відповідача з штрих кодом ідентифікатором 841 відправлена 16.11.2015 та 18.11.2015 була отримана представником відповідача за довіреністю.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи, недопущення їх порушення та безпідставного затягування вирішення спору, приймаючи до уваги, що наявні в матеріалах справи докази в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутністю представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 Васильківською обєднаною державної податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було проведено камеральну перевірку податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс», за результатами якої був складений акт № 1206/10-07-15-02-23/31982734. Як вбачається з вказаного акта, перевіркою були виявлені порушення вимог п. 49.18 ст. 49 та п. 255.1 ст. 255 Податкового кодексу України, оскільки позивачем не було подано податковий розрахунок за надходження викидів забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарних джерел забруднення за І квартал 2013 року, за І півріччя 2013 року, за 9 місяців 2013 року, за 2013 рік, за І квартал 2014 року, за І півріччя 2014 року, за 9 місяців 2014 року та за 2014 рік. На підставі акта перевірки Васильківською обєднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 № НОМЕР_1, яким позивачу нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 360, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався зі скаргою вих. № 01.14/2721 від 30.07.2015 до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, в якій просив контролюючий орган скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.07.2015 № НОМЕР_1, за результатами розгляду якої відповідачем було відмовлено у задоволенні скарги позивача, про що було винесено рішення № 2599/10/10-36-01-04/721 від 28.09.2015. Також, позивач звертався зі скаргою вих. № 01-14/3249 від 06.10.2015 до Державної фіскальної служби, у якій просив вищестоящий контролюючий орган скасувати оспорюване податкове повідомлення-рішення та рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області № 2599/10/10-36-01-04/721 від 28.09.2015.

Судом встановлено, що за результатами розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України було прийнято рішення № 21833/6/99-99-10-01-02-25 від 16.10.2015, яким вищезазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 240.1.1 п. 240.1 ст. 240 Податкового кодексу України платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об'єкти; розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання);утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені); тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк.

Екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року (пп. 14.1.57 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пп. 14.1.230 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

Статтею 242 Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами; обсяги та види забруднюючих речовин, які скидаються безпосередньо у водні об'єкти; обсяги та види (класи) розміщених відходів, крім обсягів та видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання; обсяги та види палива, у тому числі виробленого з давальницької сировини, реалізованого або ввезеного на митну територію України податковими агентами, крім:обсягів палива вивезених з митної території України в митних режимах експорту або реекспорту та/або переробки на митній території України засвідчених належно оформленою митною декларацією;мазуту та пічного палива, що використовуються в процесі виробництва тепло- та електроенергії; обсяги та категорія радіоактивних відходів, що утворюються внаслідок діяльності суб'єктів господарювання та/або тимчасово зберігаються їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк; обсяги електричної енергії, виробленої експлуатуючими організаціями ядерних установок (атомних електростанцій).

Згідно з п. 250.1 ст. 250 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному кварталу.

Відповідно до пп. 250.2.1 п. 250.1 ст. 250 Податкового кодексу України платники податку, крім тих, які визначені пунктом 240.2 статті 240 цього Кодексу, та податкові агенти складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, за винятком податкових агентів, визначених підпунктом 241.2.2 пункту 241.2 статті 241 цього Кодексу, які сплачують податок до або в день подання митної декларації: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об'єктів.

Якщо платник податку з початку звітного року не планує здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів, утворення радіоактивних відходів протягом звітного року, то такий платник податку повинен повідомити про це відповідний орган державної податкової служби за місцем розташування джерел забруднення та скласти заяву про відсутність у нього у звітному році об'єкта обчислення екологічного податку. В іншому разі платник податку зобов'язаний подавати податкові декларації відповідно до цієї статті Кодексу (п. 250.9 ст. 250 Податкового кодексу України).

Отже, проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що обовязок щодо подання декларації та сплати екологічного податку покладається виключно на тих субєктів господарювання, які є платниками екологічного податку.

Крім того, зі змісту п. 250.9 ст. 250 Податкового кодексу України вбачається, що платник податку повинен подати заяву про відсутність у нього у звітному році обєкта обчислення екологічного податку за таких умов: особа має бути платником екологічного податку; платник податку повинен мати джерело забруднення, з якого у звітному році не передбачається здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів або їх утворення; при чому заяву платник податків повинен подати до відповідного органу саме за місцем розташування джерела забруднення.

Так, зокрема, такої позиції дотримується Вищий адміністративний суд в ухвалі від 29.10.2014 (справа № 2а-2452/12/2670).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що ТОВ «Автобансервіс» не є платником екологічного податку, оскільки позивач, здійснюючи господарську діяльність, не використовує стаціонарні джерела забруднення атмосферного повітря, з приводу чого суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 04.04.2001 Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -12 від 04.04.2011. Термін дії вказаного дозволу до 04.04.2016.

Як вбачається зі змісту вищезазначено дозволу, стаціонарне джерело викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, зокрема, автогазоправний пункт (АГЗП), знаходиться за адресою: 08630, Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 2-а.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 10.06.2014 Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -23 від 10.06.2011. Термін дії вказаного дозволу до 10.06.2024. Стаціонарним джерелом викиду забруднюючих речовин у відповідності до вказаного дозволу є автозаправний комплекс (АЗК), що знаходиться за адресою: 08630, Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 2-а.

Судом встановлено, що 01.07.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопетроліум» (Орендар) було укладено договір оренди № 46/АБ-11, за умовами якого орендодавець зобовязався передати у 2011 році, а орендар прийняти в тимчасове строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс автозаправні станції з магазинами та обладнаннями, в тому числі обладнання газозаправних пунктів.

Відповідно до п. 1.2 договору перелік, кількість та вартість майна зазначаються в актах приймання-передачі, які є невідємною частиною даного договору. Пунктом 1.3 договору встановлено, що обєкти передаються в оренду терміном на 20 роки 11 місяців, починаючи з моменту отримання орендарем обєктів за актами приймання-передачі.

Згідно з п. 2.1 договору обєкти передаються в оренду з метою їх експлуатації за призначенням здійснення господарської діяльності орендаря експлуатація АЗС та розміщення на їх території та експлуатації АГЗП.

Відповідно до п. 3.1 договору приймання-передача обєктів в оренду здійснюється сторонами до 31 грудня 2011 року.

Передача обєктів в оренду здійснюється за актами приймання-передачі. Кожен обєкт передається в оренду за окремим актом приймання-передачі (п.п. 3.2-3.3 договору).

Згідно з п. 3.4 договору обєкт вважається переданим в оренду з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі обєкта.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що обєкти передаються в оренду на умовах щомісячної оплати орендарем орендної плати за користування обєктам, розмір якої встановлюється за згодою сторін, та експлуатаційних (комунальних) витрат. Орендна плата підлягає нарахуванню з дня підписання сторонами акта приймання-передачі обєкта в оренду.

Відповідно до п. 9.1 договору договір набирає сили з моменту підписання його повноважними представниками сторін і діє до спливу терміну оренди, передбаченого п. 1.3.

Термін дії договору можу бути змінений за письмовою згодою сторін (п. 9.2 договору).

01.10.2012 між сторонами було підписано додаток до договору оренди № 46/АБ-11 від 01.07.2011, яким сторонами було погоджено перелік орендованих АЗС у Київській області.

Так, зокрема, з пп. 1.1.24 п. 1 Додатку вбачається, що позивачем було передано в оренду ТОВ «Автопетроліум» автозаправну станцію (АЗС), що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 2-А, автошлях Київ-Одеса. Загальна площа обєкта, що орендується становить 20, 70 кв.м., літера «А».

Також, 20.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Премер-Ліга» було укладено договір оренди № 32/АБ-14, за умовами якого орендодавець зобовязався надати, а орендар прийняти в тимчасове платне володіння та користування автозаправні станції («АЗС») а/або автозаправні комплекси («АЗК») з обладнанням та магазинами з обладнанням, в тому числі обладнання автогазоправних станцій («АГЗП»).

Відповідно до п. 1.2 договору перелік, кількість та вартість майна зазначаються в актах приймання-передачі, які є невідємною частиною даного договору. Обєкти оренди передаються в оренду терміном на 2 роки 11 місяців, починаючи з моменту отримання орендарем обєктів за актами приймання-передачі (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 2.1 договору обєкти передаються в оренду з метою їх експлуатації за призначенням здійснення господарської діяльності орендаря експлуатації АЗС та розміщення на їх території та експлуатації АГЗП.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що приймання-передача обєктів в оренду здійснюється сторонами, протягом пяти робочих днів з моменту підписання договору. Передача обєктів в оренду здійснюється за актами приймання-передачі. Кожен обєктом передається в оренду за окремим актом приймання-передачі(п. 3.2-3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору обєкти передаються в оренду на умовах щомісячної оплати орендарем орендної плати за користування обєктам, розмір якої встановлюється за згодою сторін, та експлуатаційних (комунальних) витрат. Орендна плата підлягає нарахуванню з дня підписання сторонами акта приймання-передачі обєкта в оренду.

Згідно з п. 9.1 договору договір набирає законної сили з моменту підписання його повноважними представниками сторін і діє до спливу терміну оренди, передбаченого. 08.08.2014 між сторонами було підписано Додаток № 1.2 до договору оренди № 32/АБ-14 від 20.06.2014, яким сторони визначили перелік орендованих АЗС у Київській області.

У відповідності до п. 1.1.26 позивачем було передано в оренду ТОВ «Прем`єр-Ліга» автозаправну станцію, яка знаходиться за адресою Київська обл., Васильківський р-н., смт. Глеваха, вулю Вокзальна, буд. 2-А, автошлях Київ-Одеса.

Суд звертає увагу на те, що вищевказаними контрагентами позивача як платниками екологічного податку, було подано до контролюючого органу податкові декларації екологічного податку. Так, зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопетроліум» було подано податкові декларації екологічного податку за І квартал 2013 року від 23.04.2013, за ІІ квартал 2013 року від 24.07.2013, за ІІІ квартал 2013 року від 11.10.2013, за ІV квартал 2013 року від 22.01.2014, за І квартал 2014 року від 16.04.2014, за ІІ квартал 2014 року від 11.07.2014 та за ІІІ квартал 2014 року від 23.10.2014. В свою чергу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Прем`єр-Ліга» також було подано до податкового органу податкові декларації екологічного податку за ІІІ квартал 2014 року від 30.10.2014 та за ІV квартал 2014 року від 13.01.2015.

Відповідно до п. 4 вказаних податкових декларацій місцем розміщення стаціонарних джерел забруднення та/або спеціально відведених для розміщення відходів місць чи обєктів, місцезнаходження пунктів продажу палива є наступна адреса: Київська обл., Васильківський р-н, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 2-А.

Вищевказані податкові декларації були прийняті податковим органом, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких долучені до матеріалів справи.

Окрім того, судом встановлено, що вищевказаними контрагентами позивача було здійснено оплату екологічного податку за вищевказані періоди, що підтверджується банківськими виписками по рахунку ТОВ «Автопетроліум» за 26.04.2013, за 06.08.2013, за 28.10.2013 та по рахунку ТОВ «Прем`єр-Ліга» за 05.11.2014 та за 26.01.2015.

Отже, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позивач протягом періоду з 01.01.2013 по 31.12.2014 безпосередньо не використовував у своїй господарській діяльності автогазоправний пункт (АГЗП) та автозаправний комплекс (АЗК), які є стаціонарними джерелами забруднення, на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з яких, позивач отримав відповідні дозволи, оскільки вказані обєкти були передані ТОВ «Автобансервіс» у користування ТОВ «Автопетроліум» за договором оренди № 46/АБ-11 від 01.07.2011 та ТОВ «Премєр-Ліга» за договором оренди № 32/АБ-14 від 20.06.2014.

Вказане свідчить про те, що ТОВ «Автобансервіс» не є платником екологічного податку, а тому, відповідно, у позивача відсутній обовязок як щодо подання звітності та сплати екологічного податку за відповідні періоди, так і щодо подання заяви про відсутність у нього у звітних періодах обєкта обчислення екологічного податку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про порушення позивачем вимог законодавства щодо неподання позивачем звітності з екологічного податку,

у той час як матеріали справи свідчать про відсутність у позивача обовязку подавати відповідну звітність, у звязку з чим нарахування відповідачем штрафних (фінансових) санкцій суд вважає протиправними.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 218 грн. 00 коп. підлягає стягненню на його користь з Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

У судовому засіданні 26.11.2015 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 30.11.2015.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.07.2015 № НОМЕР_1.

3.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, будинок 2, ідентифікаційний код 31982734) судовий збір у розмірі 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Васильківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 45, ідентифікаційний код 39465226).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.