Справа № 824/2381/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 р. м. Чернівці Справа № 824/2381/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Маренича І.В.

секретаря судового засідання Бідней О.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу Держземагенства у Кельменецькому районі Чернівецької області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 ( далі - позивач) просив визнати протиправними та скасувати відмови відділу Держземаганства у Кельменецькому районі Чернівецької області (далі - відповідач) №766 від 18.06.2015 р. та №884 від 17.08.2015 р.; визнати незаконною вимогу відділу Держземаганства у Кельменецькому районі Чернівецької області у п. 15 висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.06.2015 р. №766; зобов'язати відділ Держземаганства у Кельменецькому районі Чернівецької області здійснити розгляд проекту землеустрою.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відділ Держземаганства у Кельменецькому районі Чернівецької області неправомірно прийняв висновки про відмову в погодженні проекту землеустрою, оскільки позивачем надано всі необхідні документи для його погодження, а тому посилання відповідача на відсутність у матеріалах проекту землеустрою відомостей про межу прибережної захисної смуги є неправомірними.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав просив в його задоволенні відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

25.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача, в якій просив надати йому, як учаснику анти терористичної операції дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту Дністрівської сільської ради урочище «Атаки».

30.03.2015 року Головне управління Держземагенства у Чернівецькій області розглянувши заяву позивача від 25.02.2015 року та позицію Дністрівської сільської ради надало дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) розташованої на території Чернівецької області, Кельменецького району, Дністрівської сільської ради, урочище «Атаки» (за межами населеного пункту) з подальшою передачею її зазначеному громадянину у власність, про що винесено наказ №24-193/14-15-сг.

Орієнтовний розмір земельної ділянки 0,10 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.

Окрім цього зобовязано позивача укласти протягом двох місяців договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із розробником документації. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає погодженню.

За замовленням ОСОБА_1 приватним підприємством «Кайлас-К» на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою урочище «Атаки», на території Дністрівської сільської ради (за межами населеного пункту), Кельменецький район, Чернівецька область.

Відділ Держземагенства у Кельменецькому районі Чернівецької області розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не погодило проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, яка розташована в урочищі «Атаки», Дністрівської сільської ради у звязку з відсутністю у матеріалах проекту землеустрою, відомостей про межу прибережної захисної смуги, про що винесено висновок від 18.06.2015 року №766. та запропоновано винести в натурі межі прибережної захисної смуги, показати її в матеріалах проекту. В разі необхідності визначити обмеження у використанні земельної ділянки.

Термін для усунення недоліків надано шість місяців.

17.08.2015 р. відповідач повторно розглянув заяву позивача не погодив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, яка розташована в урочищі «Атаки», Дністрівської сільської ради у звязку з не усуненням недоліків на які було наголошено у висновку відділу від 18.06.2015 року №766.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності, як така, що розташована за межами населеного пункту, на території Чернівецької області може бути надана у власність чи користування центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно ч. 5 ст. 186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Як вбачається із матеріалів справи відділ Держземагенства у Кельменецькому районі Чернівецької області відмовило позивачу у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею - 0,10 га, розташованої в урочищі «Атаки», Дністровської сільської ради, Кельменецького району, Чернівецької області, про що винесено висновки від 18.06.2015 року №766 та 17.08.2015 року №884.

Судом встановлено, що відповідачем не погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею - 0,10 га, розташованої в урочищі «Атаки», Дністровської сільської ради, Кельменецького району, Чернівецької області у звязку з відсутністю у матеріалах проекту землеустрою відомостей про межу прибережної захисної смуги.

Так, згідно з ч. 1 та п. в) ч. 2 ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Відповідно до ст. 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, в тому числі розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом. Аналогічна норма міститься в ст. 89 Водного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, земельна ділянка, яку у власність хоче отримати позивач для ведення індивідуального садівництва знаходиться в урочищі «Атаки» на території Дністровської сільської ради, що є півостровом на водосховищі річки Дністер.

Згідно п. а) ч.2 ст. 61 Земельного кодексу України у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Таким чином, оскільки у матеріалах проекту землеустрою відомості про межі прибережної захисної смуги, стосовно земельної ділянки, яку позивач хоче отримати у власність для ведення індивідуального садівництва відсутні.

Згідно із пунктом 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Законом України Про землеустрій. Таким чином, землі зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене імперативними нормами (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відділ Держземагенства у Кельменецькому районі Чернівецької області, розглядаючи заяви позивача діяв на підставі, в межах та у спосіб передбачений законом., тому відповідачем правомірно відмовлено в погодженні проекту землеустрою.

Тому, вимога про визнання протиправними та скасування відмови відділу Держземаганства у Кельменецькому районі Чернівецької області №766 від 18.06.2015 р. та №884 від 17.08.2015 р. - не підлягає задоволенню.

З огляду на необґрунтованість та безпідставність указаних вище позовних вимог суд приходить до висновку про відсутність підстав і для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відділу Держземаганства у Кельменецькому районі Чернівецької області здійснити розгляд проекту землеустрою

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Органів місцевого самоврядування" їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 18, 71, 94, 157, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Постанову виготовлено в повному обсязі 14 грудня 2015 року.

Суддя І.В. Маренич