Справа № 804/16329/14
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Божко Н.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2015 рокусправа № 804/16329/14
Приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети «Правда», 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В. , секретар судового засідання Фірсік Д.Ю., з участю представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 р. у справі №804/16329/14 за позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №53 Дніпропетровської міської ради до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Житлово-експлуатаційне підприємство №53 Дніпропетровської міської ради звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУМ України у Дніпропетровській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.09.2014 року №, від 22.09.2014 року № НОМЕР_1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №, № від 22.09.2014 року.

Присуджено з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства Житлово-експлуатаційне підприємство №53 Дніпропетровської міської ради судові витрати у розмірі 487, 20 грн.

Відповідач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне застосування норм матеріального права просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що формування податкового кредиту по товарам (роботам, послугам), розрахунки з постачальниками за які проведені за рахунок фінансування з державного бюджету є безпідставним, оскільки підприємством використані кошти, які не є обєктом оподаткування та не повинні відноситись до податкового кредиту.

Окрім того зазначив, що до перевірки та протягом трьох днів після закінчення перевірки договору від 01.01.2010 року №8, в якому сторони визначили строк позовної давності в 10 років до контролюючого органу надано не було. Наявність кредиторської заборгованості за зобовязаннями в сумі 544 900 грн., щодо яких минув строк позовної давності підтверджується відповідно до рахунку 683 «Внутрішньогосподарські розрахунки».

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права полягає у тому, що суду для вирішення права платника податку на податковий кредит достатньо тільки суми податку на додану вартість у ціні та наявність належним чином складеної податкової накладної. Судом не враховані недоліки актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), не перевірено технічні та технологічні можливості контрагентів позивача до вчинення тих чи інших дій, не досліджено факт відсутності поважної економічної або іншої причини здійснення господарських операцій, не перевірно достовірність відомостей про обсяг та зміст господарської операції.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач до суду не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Комунальне підприємство Житлово-експлуатаційне підприємство №53 Дніпропетровської міської ради перебуває на обліку в Лівобережній обєднаній державній податковій інспекції м.Дніпропетровська ГУМ України у Дніпропетровській області, як платник податків та зборів.

На підставі отриманої постанови старшого прокурора прокуратури м.Дніпропетровська ОСОБА_3 від 12.05.2014 року про призначення документальної позапланової виїзної перевірки КП ЖЕП №53 ДМР та відповідно до Наказу Лівобережної ОДПІ від 18.07.2014 року №813 посадовими особами відповідача була проведена позапланова виїзна перевірка КП ЖЕП №53 ДМР з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2014 року.

За наслідками перевірки складено Акт від 22.08.2014 року №3032/22-01/32616782 Про результати позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2014 року валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2011 року по 30.06.2014 року, згідно висновків якого встановлено порушення: п.135.1. пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п. 138.2, п.п.138.10.4 п.138.10 ст.138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2756 - VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 126 914 грн. в т.ч. по періодам: за 2 квартал 2011 на суму 5 789 грн., за 3 квартал 2011 на суму 12 413 грн., за 4 квартал 2011 на суму 18 945 грн., за 2 квартал 2012 на суму 2 924 грн., за 3 квартал 2012 на суму 424 грн., за 4 квартал 2012 на суму 40 698 грн., за 4 квартал 2013 на суму 52 573 грн.; п.198.1. п.198.2, п.198.3, п.198.4ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2756 - VI (із змінами та доповненням) в результаті чого встановлення заниження податку на вартість у сумі 190 197 грн., в тому числі по періодам: за квітень 2011 року на суму 2 967 грн.; за травень 2011 року на суму 10 197 грн.; за червень 2011 року на суму 7 971 грн.; за липень 2011 року на суму 6 273 грн.; за серпень 2011 року на суму 3 670 грн.; за вересень 2011 року на суму 7 519 грн.; за жовтень 2011 року на суму 16 530 грн.; за листопад 2011 року на суму 1 594 грн.; за квітень 2012 року на суму 908 грн.; за травень 2012 року на суму 6 032 грн.; за червень 2012 року на суму 13 716 грн.; за липень 2012 року на суму 142 грн.; за серпень 2012 року на суму 16 890 грн.; за вересень 2012 року на суму 14 095 грн.; за жовтень 2012 року на суму 20 999 грн.; за квітень 2013 року на суму 5 000 грн.; за травень 2013 року на суму 13 760 грн.; за липень 2013 року на суму 13 463 грн.; за серпень 2013 року на суму 15 000 грн.; за листопад 2013 року на суму 9 307 грн.; за червень 2014 року на суму 4 166 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Лівобережна обєднана державна податкова інспекція м.Дніпропетровська ГУМ України у Дніпропетровській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- № від 22.09.2014 р. про збільшення суми грошового зобовязання податку на додану вартість у розмірі 203 488,75 грн.;

- № від 22.09.2014 р. про збільшення суми грошового зобовязання на прибуток на загальну суму 159 971,25 грн.

Щодо встановленого контролюючим органом завищення суми витрат за період 01.04.2011 року по 31.12.2013 року на суму 103 054 грн. колегія суддів зазначає наступне.

КП ЖЕП №53 ДМР (Замовник) укладено з TOB КК Служба стягнення заборгованості () (Виконавець) договір про надання послуг №12/04 від 04.04.2011р., а саме послуги - дії Виконавця, спрямовані на зменшення та погашення заборгованості боржників перед Замовником.

Також було укладено аналогічний договір №01/02/12 від 01.02.2012 року. Строк дії договору до 30.06.2012 року.

Виконання вищезазначених договорів, підтверджено Актами виконаних робіт (послуги, спрямовані на зменшення та/або погашення заборгованості Боржників перед Замовником), із зазначенням місця їх складення місто Київ та посади, ПІБ осіб відповідальних за здійснення господарської операції, якими були керівники КП ЖЕП №53 та ТОВ Колекторська Компанія Служба стягнення заборгованості, податковими накладними, банківськими виписками щодо сплати послуг.

На підтвердження укладення договорів про надання послуг, листом від 18.08.2014 року №127 КП ЖЕП №53 ДМР надав до податкової інспекції копії реєстрів боржників, які передавались до ТОВ Колекторська Компанія Служба стягнення заборгованості для подальшої роботи з ними.

Господарська мета при укладенні угод є саме зменшення заборгованості споживачів перед КП ЖЕП №53 ДМР, а тому не визначено укладеними угодами надання позивачу листів, претензій, повідомлень, що направлялись ТОВ Колекторська Компанія Служба стягнення заборгованості на виконання умов договорів про надання послуг, які оформлювались та зберігались в ТОВ Колекторська Компанія Служба стягнення заборгованості.

Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Статтею 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення обєкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) відємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) відємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобовязань у звязку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобовязань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, повязані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо повязані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом (пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу).

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Зазначені норми не містять конкретного переліку документів, необхідних для віднесення витрат платником податку до складу валових витрат. По операціях з придбання послуг належним первинним документом, що підтверджує факт передачі та отримання послуг (товару), є видаткова накладна або акт приймання-передачі послуг.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зауваження до форми і змісту податкових накладних в акті перевірки та апеляційній скарзі відсутні.

Згідно з приписами підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року № 996-ХІV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцію є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Послуги від ТОВ Колекторська Компанія Служба стягнення заборгованості були придбані позивачем для використання у власній господарській діяльності щодо зменшення заборгованості споживачів перед позивачем, що підтверджується матеріалами справи, довідкою позивача №138 від 01.10.2014 року та не спростовано відповідачем.

Доводи відповідача щодо недійсності вказаних правочинів є не доведеними належними та допустимими доказами.

Щодо формування податкового кредиту по товарам (роботам, послугам), розрахунки з постачальниками товарів (робіт, послуг) проведенні за рахунок фінансування з державного бюджету, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що КП ЖЕП №53 ДМР отримано з загального фонду місцевого бюджету за період 01.04.2011 року по 30.06.2012 року 1044793,60 грн. та перераховано підприємствам за придбані матеріали та виконані роботи кошти в сумі 1017513, 41 грн. в т.ч. ПДВ 169 585,58 грн.

Згідно з п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування операції, зокрема, з виплат у грошовій формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат), а також пенсій, стипендій, субсидій, дотацій за рахунок бюджетів або Пенсійного фонду України чи інших фондів загальнообов'язкового соціального страхування (крім тих, що надаються у майновій формі); виплат дивідендів, роялті у грошовій формі або у вигляді цінних паперів, які здійснюються емітентом; надання комісійних (брокерських, дилерських) послуг із торгівлі та/або управління цінними паперами (корпоративними правами), деривативами та валютними цінностями, включаючи будь-які грошові виплати (у тому числі комісійні) фондовим або валютним біржам чи позабіржовим фондовим системам або їх членам у зв'язку з організацією та торгівлею цінними паперами ліцензованими торговцями цінними паперами, а також деривативами та валютними цінностями.

Відповідно до п.198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Таким чином, чинне податкове законодавство не обмежує право платника на реалізацію права на податковий кредит в залежності від джерела отримання коштів, використаних для розрахунків за отримані товари (роботи, послуги). Отже, формування платником податкового кредиту за наслідками придбання товарів (робіт, послуг) за рахунок цільових бюджетних коштів здійснюється за загальними правилами.

Посилання податкового органу на приписи п.196.1 ст. 196 Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки регулюють оподаткування операцій з виплат, а не з отримання фінансування.

Щодо заборгованості за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року встановлено заниження задекларованих КП ЖЕП №53 ДМР показників у рядку 03 ІД Декларацій інші доходи на суму 544 900 грн. в наслідок наступних порушень, а саме: при перевірці встановлено, що КП ЖЕП №53 ДМР укладено ряд договорів про надання послуг, а саме планування та організація капітального ремонту, технічного обслуговування житлового фонду, підготовка житлового фонду до роботи в осінньо-зимовий період, складання загальних смет, надання консультацій, довідок, тощо.

За даними Акту перевірки, залишок кредиторської заборгованості за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності з контрагентом КПЖРЕП (код 05432916) до договору виконання робіт б/н від 01.04.2004 року по рахунку Внутрішньогосподарські розрахунки, яка станом на 31.12.2013 року складає 544 900 грн.: 2008 рік на суму 74400 грн.; 2009 рік на суму 193800 грн.; 2010 рік на суму 276 700 грн.. Перевіркою встановлено період виникнення вищевказаної кредиторської заборгованості 2008, 2009, 2010 рік.

Також, в Акті перевірки зазначено, що згідно даних позапланової перевірки КПЖРЕП (код 05432916) проведеною Лівобережною ОДПІ заборгованість позивача перед КПЖРЕП (код 05432916) визнана безнадійною, сумнівною та відображена в бухгалтерському обліку на рахунку 381 Резерв сумнівних боргів.

На думку податкового органу, у зв'язку з тим, що заборгованість у сумі 544 900 грн. станом на 31.12.2013 року залишається не стягнутою, а Покупець КП ЖЕП №53 ДМР не надав ніякої грошової компенсації вартості послуг отриманих від постачальника на загальну суму 544 900 грн., тобто не погасив свою заборгованість (зобовязання) перед постачальником, такі товари (роботи, послуги) вважаються безоплатно наданими.

З матеріалах справи міститься договір б/н від 01.04.2014 року на виконання послуг, укладений між КПЖРЄП Індустріального району м.Дніпропетровська (Виконавець) та КП ЖЕП №53 ДМР (Замовник), строк дії цього договору з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Також надано договір про надання послуг від 01.01.2010 року №8, яким визначено термін позовної давності - 10 років.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (1095 днів). Заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, є безнадійною заборгованістю.

Однак, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно письмових пояснень представника позивача, які містяться в матеріалах справи, в довідці, яка була надана КП ЖЕП №53 ДМР під час проведення перевірки вказується суми заборгованості перед КВЖРЕП, які існували станом на 01.04.2011 року, в тому числі за 2008 рік у сумі 74400 грн.; 2009 рік на суму 193800 грн.; 2010 рік на суму 276 700 грн., що не спростовується відповідачем.

Вказана заборгованість існувала за договором про надання послуг від 02.01.2008 року №10 за 2008 рік та за договором про надання помслуг від 26.12.2008 р. №28 за 2009 рік, при цьому станом на 31.12.2013 року та на момент перевірки вказана заборгованість була відсутня. До суду також надані копії банківських виписок щодо часткового погашення заборгованості за 2008, 2009 роки, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з довідки позивача, яка міститься в матеріалах справи, станом на 31.12.2013 року заборгованість позивача перед КВЖРЕП складає 936,0 тис. грн. за 2010-2014 роки.

Також до суду надано лист КПЖРЕП (код 05432916) від 10.11.2014 року №1135 щодо надання інформації в якому заначено, що заборгованість КП ЖЕП №53 ДМР перед КВЖРЕП Індустріального району за договором про виконання робіт від 01.01.2010 року №8 складає 1189,80 тис.грн. та зазначена заборгованість безнадійною не є та за строком позовної давності КВЖРЕП не списувалась, оскільки згідно умов договору було встановлено строк позовної давності 10 років. Інша заборгованість відсутня.

З наданих до суду доказів вбачається, що станом на 31.12.2013 року та на момент перевірки позивач мав заборгованість перед КВЖРЕП Індустріального району, однак належних та допустимих доказів існування заборгованності саме в сумі 544 900 грн. за договором виконання робіт б/н від 01.04.2004 року, тобто існування грошового зобовязання щодо якого минув строк позовної давності, до суду не надано.

Щодо посилання представника відповідача на дані позапланової перевірки КПЖРЕП (код 05432916) проведеною Лівобережною ОДПІ заборгованість позивача перед КПЖРЕП (код 05432916) визнана безнадійною, сумнівною та відображена в бухгалтерському обліку на рахунку 38 Резерв сумнівних боргів, слід зазначити, що знаходження сум на рахунку 38 Резерв сумнівних боргів, не є беззаперечним доказом сааме безоплатно отриманих послуг, оскільки рахунок 38 є рахунком на якому ведеться облік резервів за сумнівною дебіторською заборгованістю, щодо якої є ризик неповернення, тобто не є списаною.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відподач належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не довів, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2015 р. у справі №804/16329/14 за позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №53 Дніпропетровської міської ради до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 грудня 2015 року, в повному обсязі ухвала складена 23 грудня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді С.Ю.Чумак

ОСОБА_4