Справа № 815/3012/15
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3012/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.04.2015 року, рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_1 від 30.04.2015 року та податкове повідомлення-рішення від 30.04.2015 року № НОМЕР_2, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та, уточнивши позовні вимоги, просить визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф НОМЕР_3 від 30.04.2015 року про необхідність сплатити фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 суми недоїмки із сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 20388,37 грн. та рішення № НОМЕР_1 від 30.04.2015 року про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 2693,04 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2015 року № НОМЕР_2. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з висновками акту перевірки щодо порушення позивачем податкового законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за період з 01.11.2011 року по 31.12.2014 року, прийнятим на підставі акту перевірки вимоги про сплату боргу від 30.04.2015 року №Ф НОМЕР_3, рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_1 та прийнятим податковим повідомленням-рішенням від 30.04.2015 року за № НОМЕР_2 не згоден, вважає їх неправомірними та незаконними. Також позивач вказує на те, що позивачем до перевірки були надані всі первинні документи: податкові декларації, звіти, документи первинного обліку, що підтверджують отримані доходи та понесені витрати позивачем. Але, всупереч нормам діючого законодавства та наданим документам відповідачем було прийнято рішення про необхідність сплати позивачем єдиного внеску за весь період провадження діяльності, навіть за той, в якому дохід отриманий не був, в результаті чого незаконно та необґрунтовано була прийнята Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015р. № Ф-, з неповним з'ясуванням обставин справи, первинних та платіжних документів. З огляду на зазначене, позивач вважає, що існують підстави для визнання протиправними та скасуванню Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015 р. № Ф НОМЕР_3 в розмірі 20388 грн. 37 коп. та Рішення про застосування штрафних санкцій № НОМЕР_1 і розмірі 2693 грн. 04 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, проти продовження розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечувала, вирішення даного питання залишила на розсуд суду.

Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду клопотання про розгляд про проведення судового засідання 14 грудня 2015 року без його участі. Письмових заперечень до суду не надав.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПКУ контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно до п. 77.4., 77.6, 77.7 ст. 77 ПКУ про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки. Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу. Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 13.10.1998 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) за номером 0003068 (а.с. 8 т. 2).

13 березня 2015 року начальником ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області на підставі вимог п. 77.1 ст. 77 ПКУ, пп. 13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» прийнято рішення, оформлене наказом № 113 від 13.03.2013 року, про проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_4, яке, разом з повідомленням про проведення перевірки, вручено особисто позивачу 13.03.2015 року.

30.03.2015 року посадовою особою ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_1 під підпис предявлено направлення на перевірку від 30.03.2015 року № 17, видане на підставі наказу № 113 від 13.03.2015 року (а.с. 123).

Також судом встановлено, що посадовою особою ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області в період з 30.03.2015 року по 10.04.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складений акт №143/15-21-17-02/НОМЕР_4 від 20.04.2015 року та зроблено висновок про порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4, п. 177.10 ст. 177 ПКУ, а саме внаслідок заниження чистого оподаткованого доходу на загальну суму 11089,85 грн. у 2013 році та на 11089,85 грн. у 2014 році, занижено податок з доходів від підприємницької діяльності в загальній сумі 927, 08 грн.; порушення пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6, пп. 7.1.2 п.7.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року із змінами та доповненнями занижено єдиного внеску на суму 20388,37 грн., в тому числі за 2011 рік 6786,60 грн., 2012 рік 4156,02 грн., за 2013 рік 4800, 76 грн., за 2014 рік 4644,99 грн. (а.с. 10-27 т.1)

На підставі акту №143/15-21-17-02/НОМЕР_4 від 20.04.2015 року ДПІ в Овідіопольському районі винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015 року № Ф- в розмірі 20388, 37, прийнято рішення № від 30.04.2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 2 693, 04 грн., податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 30.04.2015 року про збільшення суми грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб на 927,08 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 231,77 грн. (а.с. 28,29,80 т.1).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010, № 2755-VI "Податковий кодекс України".

Відповідно до п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.3. п. 177.5 ст. 177 ПКУ встановлено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи. (п. 177.11 ст. 177 ПКУ)

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПКУ, в редакції чинній на момент складання позивачем обовязкової звітності за 2013 та 2014 рр., до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Статтею 138 ПКУ визначений склад витрат та порядок їх визнання.

Зокрема, пп.138.10.4. п. 138.10 ст. 138 ПКУ визначав, що до складу інших операційних витрат, включають, зокрема: інші витрати операційної діяльності, пов'язані з господарською діяльністю, у тому числі, але не виключно: суми коштів, внесені до страхових резервів у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, відшкодування Пенсійному фонду України сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", сум фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", різниці між сумою пенсії, призначеної за Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право особа, які згідно із законодавством фінансуються за рахунок коштів підприємств, установ, організацій в обов'язковому порядку, а також інших обов'язкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 подав до податкового органу податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік (звітна та уточнююча) та за 2014 рік, що підтверджується квитанціями про прийняття їх Міністерством доходів і зборів. (а.с. 156-158, 163-165, 216-218 т.1).

Також позивачем подані до податкового органу розрахунки податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2013 рік (звітна та уточнююча) та за 2014 рік. (а.с. 154,160, 167, 214, 220 т. 1).

З наданих до суду копій зазначених звітів та досліджених документів позивача, які надані до суду на підтвердження правомірності формування витрат (відомості про нарахування заробітної плати, рахунки за електроенергію, декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), договір оренди земельної ділянки від 30.11.2012 року) вбачається, що позивачем

до складу інших витрат, повязаних з одержанням доходу була включена сплачена сума орендної плати земельної ділянки, згідно податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в сумі 22179,70 грн., в тому числі: за 2013 рік на суму 11089,85 грн., за 2014 рік на суму 11089,85 грн.

Як вбачається з акту перевірки №143/15-21-17-02/НОМЕР_4 від 20.04.2015 року, податковий орган дійшов висновку, що позивачем на порушення п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, неправомірно віднесені до складу витрат витрати зі сплати орендної плати земельної ділянки в сумі 22179,70 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 11089,85 грн., за 2014 рік в сумі 11089,85 грн., що призвело до заниження суми оподаткованого доходу у відповідному розмірі та періоді. Таким чином посадовою особою ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області, при остаточному розрахунку податку на доходи фізичних осіб за 2012 2014 рр., що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 встановлено його заниження на 3327,08, а саме: за даними перевірки сума податку що підлягає сплаті за 2013 рік складає 1810, 92 грн., що на 1663, 52 грн. більше ніж задекларовано позивачем та за 2014 рік складає 1832, 26 грн., що на 1663, 56 грн. більше ніж задекларовано позивачем. Так з урахуванням, наявної у позивача переплати податковим органом визначена сума податку з доходів від підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 927, 08 грн. Також відповідачем застосовано штрафну санкцію в сумі 231,77 грн.

Проте, на підставі абзацу 3 п.п. "в" пп.138.10.4 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України (станом на час виникнення спірних правовідносин) суми нарахованих податків та зборів, установлених цим Кодексом (крім тих, що не визначені в переліку податків та зборів, встановлених цим Кодексом), а також інших обовязкових платежів, встановлених законодавчими актами, за винятком податків та зборів, передбачених підпунктами 139.1.6 і 139.1.10 статті 139 цього Кодексу, та пені, штрафів, неустойки, передбачених підпунктом 139.1.11 статті 139 цього Кодексу, включаються до складу інших витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Згідно з пп.9.1.105 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України плата за землю є загальнодержавним податком.

Відповідачем не доведено, чому включення позивачем плати за землю, призвело до завищення позивачем витрат, що повязані з провадженням його господарської діяльності.

У зв'язку з чим, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.04.2015 року № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання ФОП ОСОБА_1 за основним платежем на суму 927, 08 грн., та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 231,77 грн., винесено неправомірно та підлягає скасуванню.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки №143/15-21-17-02/НОМЕР_4 від 20.04.2015 року, відповідачем також зроблений висновок, що за 2012-2014 роки ФОП ОСОБА_1 не вірно відобразив суми чистого доходу на яку нараховується єдиний внесок, а саме без урахування мінімального страхового внеску.

Так перевіряючий зазначає на сторінці 12 акту, що перевіркою достовірності відображення у звітності ФОП ОСОБА_1 сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено: заниження оподатковуваного чистого доходу на 53294,7 грн., в т.ч. у 2011 році на 31115 грн., у 2013 році на 11089,85 грн., у 2014 році на 11089,85грн.

Відповідач посилається на пп. 7.1.2 п. 7.1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 року зі змінами та доповненнями та вказує, що база нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Згідно пп.7.1.2 п.7.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08.07.2010 року зі змінами та доповненнями єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У рядку 01 розділу ІІ Податкової, декларації вказується розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу, який розраховується як отриманий загальний річний оподаткований дохід, зменшений на суму документально підтверджених річних витрат та поділений на кількість календарних місяців, протягом яких отримано такий дохід(прибуток) абзац третій пункт 177.2 статті 177 ПКУ. ФОП ОСОБА_1 у рядку 01 розділу II Податкової декларації за 2013-2014рр. зазначено 12 місяців протягом яких одержано доходи.

За результатами перевірки відповідачем встановлено порушення пп.7.1.2 п.7.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-У1 від 08.07.2010 року зі змінами та доповненнями: занижена база нарахування єдиного внеску всього на 61186 грн.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, самостійно визначеного фізичною особою - підприємцем, яка обрала загальну систему оподаткування, на який нараховується єдиний внесок встановлено: згідно пп. 6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-У1 від 08.07.2010 року зі змінами та доповненнями платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В порушення пп. 6.2.1 п.6.2 ст.6. пп.7.1.2 п.7.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-//і від 08.07.2010 року зі змінами та доповненнями ФОП ОСОБА_1 не в повному обсязі обчислено та сплачено єдиний внесок. Всього занижено єдиного внеску на суму 20388,37 грн), в тому числі за 2011 рік - 6786,6 гри., 2012 рік - 4156,02 грн. за 2013 рік -4800.76 грн.. за 2014р. 4644,99грн.

Проте, з такими висновками податкового органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подані ФОП ОСОБА_1 за 2012 - 2014 роки за встановленою формою та в порядку передбаченому законодавством України. База для нарахування єдиного внеску (сума чистого оподатковуваного доходу) позивачем визначена згідно поданих за відповідні роки податкових декларацій про майновий стан і доходи. При цьому в акті перевірки щодо правильності визначеного ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2012 рік не встановлено його заниження або завищення, а навпаки - підтверджено отримання ФОП ОСОБА_1 чистого доходу саме в розмірах, зазначених у вказаних вище звітах по єдиному внеску та в податковій декларації, а що стосується періоду 2013 року та 2014 року то єдиним зауваженням з боку податкового органу є включення до складу витрат орендної плати земельної ділянки.

Так, на підставі висновків податкового органу про заниження оподаткованого чистого доходу у 2013 році на суму 11089,85 грн. та у 2014 році на суму 11089,85 грн. податковим органом також збільшено ФОП ОСОБА_1 розмір грошового зобовязання з єдиного внеску на суму 4800, 76 грн. за 2013 рік та на суму 4644,99 грн. за 2014 рік.

Проте, з урахуванням того, що судом спростовані висновки податкового органу стосовно неправомірного віднесення позивачем до складу витрат витрати зі сплати орендної плати земельної ділянки в сумі 22179,70 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 11089,85 грн., за 2014 рік в сумі 11089,85 грн., що призвело до заниження суми оподаткованого доходу у відповідному розмірі та періоді, то і висновок щодо заниження єдиного внеску позивачем за відповідний період є неправомірним.

Крім того, судом досліджені розрахунки податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих ФОП ОСОБА_1 від провадження господарської діяльності за 2013 та 2014 роки та документи, які були надані до суду на підтвердження правомірності формування доходів та витрат та встановлено, що позивач отримав прибуток від провадження своєї господарської діяльності тільки у грудні 2013 року в розмірі 983, 00 грн. та у грудні 2014 року в розмірі 1125,92 грн.

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки №143/15-21-17-02/НОМЕР_4 від 20.04.2015 року, відповідачем також зроблений висновок, щодо того, що позивачем занижено єдиний внесок за 2012 рік на суму 4 156,02 грн. з тих підстав, що позивачем також не вірно відображено суми чистого доходу на яку нараховується єдиний внесок, а саме без урахування мінімального страхового внеску.

Як вбачається з податкової декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за 2012 рік, сума загального оподаткованого доходу, отриманого від провадження господарської діяльності склала 123239, 41 грн., при цьому сума податку, що підлягає поверненню з бюджету склала 656, 68 грн. (а.с. 110-113 т.1).

В розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності за 2012 рік, вбачається, що позивачем визначена сума чистого оподаткованого доходу у розмірі 422,11 гривень. (а.с. 114 т. 1).

Зі звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2012 рік вбачається, що дохід (прибуток) позивачем був отриманий лише у грудні 2012 року у розмірі 422,11 грн., у зв'язку з чим позивачем нараховано суму єдиного внеску у розмірі 416, 40 грн. (із розрахунку 34,7 % від суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини 1200,00 грн.)

Разом з тим, у рядку 01 розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік, отриманих ФОП ОСОБА_1 зазначений розмір середньомісячного річного оподаткованого доходу у розмірі 35,18 грн.

Також представником позивача, на підтвердження того, що ФОП ОСОБА_1 отримав дохід тільки у грудні 2012 року, а тому правомірно не нараховував протягом січня листопада 2012 року єдиний внесок, надані первинні бухгалтерські документи, які були також предметом дослідження при проведенні податковим органом планової документальної перевірки (а.с. 114-152 т.1, а.с. 18-61 т.2, а.с. 166-250 т. 2, а.с. 1-240 т.3).

Дослідивши зміст податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за 2012 рік, розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, первинні бухгалтерські документи надані представником позивача на підтвердження того, що позивач отримав дохід тільки у грудні 2012 року, судом не встановлено заниження позивачем єдиного внеску.

При цьому, як вбачається з розрахунку податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік, рядок 01 розрахунку заповнений шляхом визначення помісячної суми чистого доходу математично, шляхом ділення річного оподатковуваного доходу на кількість місяців (в яких проводилась діяльність), а саме 422,11 грн./12 міс. = 35,18 грн.

У зв'язку з тим, що позивачем проведений такий розрахунок при складанні даного звіту та визначений середньомісячний дохід у розмірі 35,18 грн., податковий орган, не зважаючи на поданий до розрахунку додаток (таблиця №1) та первинні документи, які досліджувались під час проведення планової документальної перевірки, дійшов висновку про заниження суми єдиного внеску за 2012 рік в розмірі 4156,02 грн.

Таким чином, судом встановлено порушення позивачем порядку заповнення розрахунку рядка 01, оскільки його розмір визначається шляхом ділення чистого оподаткованого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких одержано такі доходи.

Разом з тим, Законом № 2464 передбачено, що нарахування єдиного внеску відбувається виключно на підставі бухгалтерських та інших первинних документів.

Отже, суд вважає необґрунтованим висновок податкового органу про заниження розміру нарахованого та сплаченого позивачем єдиного внеску за 2012 рік, оскільки позивачем було допущено методологічну помилку при заповненні даного розрахунку. Проте, з обовязкового додатку №5 до розрахунку та досліджених первинних документів вбачається, що позивачем був отриманий дохід лише у грудні 2012 року.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування

і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що обов'язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до частини 2, 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (станом на момент виникнення спірних правовідносин)

В силу положень пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

З аналізу зазначеної норми Закону слідує, що у разі не отримання платником доходу (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, Закон не зобовязує такого платника самостійно визначати базу нарахування єдиного внеску, а отже висновок податкового органу щодо того, що позивачем неправомірно не занижено єдиний внесок у зв'язку з не врахуванням протягом 11 місяців, коли позивач не отримував дохід, мінімального страхового внеску є безпідставним та таким що не ґрунтується на вимогах Закону.

З огляду на те, що підставою для донарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій став висновок ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2013 2014 роки в сумі 22179,7 грн. та не нарахування єдиного внеску у 2012 році за період в якому позивачем не було отримано доходу та зважаючи на те, що позивачем доведено безпідставність таких висновків податкового органу, викладених в акті перевірки від 30.04.2015 року, суд вважає, що спірні вимога № Ф- від 30.04.2015 та рішення № НОМЕР_1 від 30.04.2015 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується суми донарахованого єдиного внеску за 2011 рік суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки № 143/15-21-17-02/НОМЕР_4 від 20.04.2015 року підставою для визначення розміру єдиного внеску за 2011 рік у розмірі 6786,60 грн., був висновок попередньої документальної перевірки за період з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року, за результатами проведення якої встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу на 31 115, 00 грн.

Відповідно до частини 2, 3 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Доказів того, що позивачем були оскаржені висновки попередньої перевірки позивачем до суду не надано. Також сторонами не надано і відомостей щодо того чи приймалось раніше податковим органом рішення про визначення єдиного внеску за 2011 рік за результатами попередньої перевірки.

Разом з тим, відповідно до ч. 4, 15 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату; суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 19.09.2013 № 1622/24154 (далі - Інструкція № 455) (втратив чинність 29.05.2015 року).

Відповідно до п. 7.1. Інструкції №455 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно п.7.12 Інструкції № 455, суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Оскільки податковим органом рішення про застосування штрафних санкцій винесено окремим рішенням, це є порушенням вимог Інструкції № 455.

Крім того, штрафні санкції розраховуються у відсотковому співвідношенні до розміру донарахованого єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування, а враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.04.2015 року №Ф є незаконною, то відповідно і донараховані в спірному рішенні суми штрафних санкцій є необґрунтованими.

За таких підстав, вказані рішення суб'єкта владних повноважень підлягають скасуванню.

Отже, на підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області не надало жодного доказу на підтвердження обґрунтованості та законності прийнятих податковим органом рішень та з урахуванням того, що позивачем доведені обставини якими він обґрунтував позовні вимоги, суд вважає, що відповідачем безпідставно зроблено висновок, про порушення позивачем вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Згідно з п. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 182,70 грн. Оскільки адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, суд дійшов до висновку, що з Державного бюджету України слід стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок), оплачені за меморіальним ордером № 18840 від 18.05.2015 року.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст. 159 - 163, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 30.04.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 008051702 від 30.04.2015 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.04.2015 року № НОМЕР_2.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні сімдесят копійок), оплачені за меморіальним ордером № 18840 від 18.05.2015 року.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Суддя О.А. Левчук