Справа № 826/4005/15
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Київ К/800/34210/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Білуги С.В.

суддів Загороднього А.Ф.

Заїки М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання винести постанову про звільнення з-під арешту майна,

встановила:

У вересні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання винести постанову про звільнення з-під арешту майна, що перебуває в іпотеці.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

ПАТ «Укрсоцбанк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши наведені доводи в касаційній скарзі, рішення судів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що згідно договору кредиту від 19 серпня 2005 року №10-29/804, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник), кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 158 400,00 доларів США.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір №02-10/2401, відповідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором кредиту від 19 серпня 2005 року №10-29/804, наступне нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 159,80 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, 21 квітня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір кредиту №10-29/1752, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в розмірі 43 300,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за наведеним договором кредиту, між ПАТ «Укрсоцбанк» (заставодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір від 21 квітня 2006 року №02-10/808, відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором кредиту, наступне нерухоме майно: чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 159,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2013 року по справі №2604/29951/2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 812 759,82 грн.

На виконання вказаного рішення суду, видано виконавчий лист від 29 грудня 2013 року №2604/29951/2012, на підставі якого було відкрите виконавче провадження №41901048.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ Шеремет Ю.М від 07 лютого 2014 року ВП №41901048 накладено арешт на все майно боржника - ОСОБА_2, у межах суми стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна яке належить боржнику.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу в порядку адміністративного судочинства за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, зробили помилкові висновки, що вимоги позивача слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 384 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 Цивільного процесуального кодексу України), незалежно від місця виконання судового рішення.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов судів прийнятих в порядку цивільного судочинства.

Оскільки у справі, що розглядається, суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року справа №21-278а15.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155, 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року - скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання винести постанову про звільнення з-під арешту майна - закрити.

Роз'яснити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», що за вирішенням даного спору воно може звернутися до суду загальної юрисдикції в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Білуга

Судді А.Ф. Загородній

М.М. Заїка

Суддя С.В. Білуга