Справа № 2а/1270/8015/2012
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/800/10708/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.

Рецебуринського Ю.Й., Стародуба О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року по справі № 2а/1270/8015/2012

за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення заборгованості по внесках на загальнообов'язкове державне

пенсійне страхування,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по внесках на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року, позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області заборгованість зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 1778,80грн.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, відповідач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, і ухвали нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію серії НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець та з 30 липня 2004 року є платником фіксованого податку та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області.

У березні 2011 року Управління Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області провело планову перевірку позивача з питань дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України та достовірності надання відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року, про що складено акт від 28 березня 2011 року №1792.

Позивачем 6 жовтня 2011 року було складено вимогу за № Ф-471 про сплату боргу зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року в сумі 1778,80грн, яку направлено на адресу відповідача.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з того, що в період з липня по грудень 2010 року відповідач не сплачувала страхові внески, а тому позивач правомірно виніс вимогу про сплату боргу та застосував фінансові санкції за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 4 частини 9 статті 106 Закону № 1058-ІV в редакції, яка діяла до 01 січня 2011 року, передбачалось, що за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Із набранням чинності з 1 січня 2011 року Законом України від 8 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» наведена вище норма була виключена.

За приписами абзацу 6 пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VІ, на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що після набрання чинності Законом № 2464-VІ за органами ПФУ збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій за несплату заборгованості по страхових внесках, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону № 1058-ІV встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Отже, ФОП ОСОБА_4 є страхувальником та зобов'язана сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

За визначенням, наведеним у частині 3 статті 18 Закону № 1058-ІV, страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати (частина 6 статті 18 Закону №1058-ІV) і в силу положень частини 6 статті 20 Закону № 1058-ІV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Тому, в силу імперативності наведених норм закону, сплата страхових внесків здійснюється страхувальником в обов'язковому порядку та в установлені законом строки, порушення яких є підставою для безумовного стягнення заборгованості уповноваженим органом та застосування до порушника відповідних санкцій.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, позивач не сплатила страхові внески за період з липня по грудень 2010 року, а тому Управлінням Пенсійного фонду України в м. Брянка Луганської області правомірно винесено вимогу від 06 жовтня 2011 року № Ф-471 у сумі 1778,80грн та правильно застосувало фінансові санкції на підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону №1058-ІV.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного суду України Верховного Суду України від 19 лютого 2013 року № 21-432а12, 26 березня 2013 року №21-71а13, 15 жовтня 2013 року №21-318а13, від 3 червня 2014 року №21-172а14.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За приписами статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовуються висновки, викладені в судовому рішенні, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Рецебуринський Ю.Й.

Стародуб О.П.