Справа № 818/3643/15
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2015-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 р. Справа №818/3643/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кунець О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дараган Ю.П.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №818/3643/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс-ЛТД-1» (далі позивач, ТОВ «Ресурс-ЛТД-1») звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Державної податкової інспекції у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області (далі відповідач, ДПІ у м.Сумах) № від 19.10.2015р. яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток у розмірі 103820,00 грн., з яких за основним платежем 83056,00 грн., за штрафними санкціями - 20764,00грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у м.Сумах № від 19.10.2015р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 295698,75 грн., з яких за основним платежем 236559,00 грн., за штрафними санкціями 59139,75 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у м.Сумах № НОМЕР_1 від 19.10.2015 р. яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6179,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на помилкових судженнях суб'єкта владних повноважень, що викладені в акті перевірки, а відтак, суперечать ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов'язок по оплаті грошового зобов'язання на користь Державного бюджету України.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги і доводи заявленого позову, просили суд прийняти рішення про задоволення позову.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог з урахуванням обставин, викладених у письмовому запереченні (а.с.163-165, ІІІ том).

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що під час проведення перевірки та складання акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства. За результатами перевірки, в акті були зафіксовані порушення вимог Податкового кодексу України, за що позивачу було донараховано податкові зобовязання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Як свідчить з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у м. Сумах була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-ЛТД-1».

За наслідками перевірки було складено Акт «Про результати виїзної планової документальної перевірки ТОВ «Ресурс-ЛТД-1»», , з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2012 р. по 31.12.2014 р.» від 02.10.2015р. № 2548/2260/14013621/37 (а.с.8-56, І том).

Як свідчить з Акту, в ході перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.228, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.8, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України.

З урахуванням виявлених в ході проведення перевірки порушень, податковим органом було прийнято податкове повідомлення рішення № від 19.10.2015р. (а.с.57, І том), яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток; податкове повідомлення рішення № від 19.10.2015р. (а.с.58, І том), яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість та податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 19.10.2015 р. (а.с.59, І том), яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість.

Так, під час перевірки було встановлено, що за перевірений період (з 01.07.2012р. по 31.12.2014р.) позивачем було завищено витрати для визначення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 1 213 689 грн. за рахунок включення до складу адміністративних витрат вартості послуг з оренди торгівельних приміщень та відшкодування комунальних витрат Товариству з обмеженою відповідальністю «Будтрейдинг» за договорами оренди - на підставі актів приймання-передачі наданих послуг, складених на виконання договорів оренди, всього на загальну суму 3 139 634,95 грн., у т.ч. ПДВ - 523 272,34 грн.

Як встановлено актом перевірки, розрахунки за отримані послуги проводились шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Будтрейдинг». Станом на 31.12.2014р. дебіторська заборгованість по розрахунках з ТОВ «Будтрейдинг» становить 100 873,85 грн.

Частина орендованих у ТОВ «Будтрейдинг» торгівельних площ (магазину «Спортландія», магазину «Євротоп», магазину «XS) протягом всього перевіреного періоду здавались позивачем у суборенду фізичним особам-підприємцям, - згідно договорів суборенди частини нежитлових приміщень, які передбачали компенсацію комунальних витрат, але не покривали всіх витрат на оплату послуг оренди.

Позивач також орендував у перевіреному періоді складське приміщення у ТОВ «Біотехнік» по вул. Петропавлівська, 68 у м. Сумах для зберігання взуття, отриманого у ТОВ «Рікер-Україна».

Орендна плата, яка включала і оплату послуг за електроенергію, водопостачання та водовідведення, переховувалась орендодавцям, однак частина орендованих позивачем приміщень у власній господарській діяльності позивача взагалі не використовувалась.

З урахуванням наданих позивачем на перевірку документів відповідач дійшов висновку, що діяльність позивача з отримання в оренду нежитлових приміщень не була направлена на отримання доходу (є збитковою), і витрати позивача по оплаті послуг оренди не відповідають визначенню витрат для цілей оподаткування податком на прибуток, наведене у пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Контролюючий орган також вважає, що ТОВ Ресурс ЛТД-1» повинно було нарахувати податкові зобовязання з податку на додану вартість по операціях з придбання послуг оренди, так як вважає, що ці операції були позбавлені розумної економічної причини (ділової мети) у розумінні п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, придбані послуги не призначались для використання (і не використовувались) у власній господарській діяльності платника податків.

Згідно з пп. 14.1.231 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, відповідач стверджує, що лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

ДПІ у м. Сумах вважає, що в порушення п. 189.1 ст. 189 та п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України позивачем було занижено зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 242 738 грн.

На переконання відповідача, вищезазначені обставини свідчать про завищення позивачем адміністративних витрат та заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість, а тому, спірні податкові повідомлення-рішення є законними і обґрунтованими.

Однак, суд не погоджується з позицією податкового органу. Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Ресурс-ЛТД» щодо скасування спірних повідомлень-рішень, суд виходить з наступного:

Згідно п.3.1.2. Акту - витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування (арк.4) перевіркою встановлено завищення валових витрат у розмірі 1213689,00 грн.

На думку відповідача, позивач неправомірно відніс до валових витрат послуги з оренди та відшкодування комунальних витрат у розмірі 2633719,00 грн., що надавались ТОВ «Будтрейдинг» (ідентифікаційний код 33389510; м. Суми, пр-т М.Лушпи, 4/1).

При цьому, позивачем на перевірку та до матеріалів справи були надані всі первинні бухгалтерські документи, перелік яких зазначено в Акті (арк.8-14).

Приписами пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу (п.138.1. ст.138 ПК України).

Таким чином, витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування складаються із: витрат операційної діяльності (собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати та витрат банківських установ), інших витрат.

На підставі п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення та зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Положеннями п.138.5 ст.138 ПК України передбачено, що інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

До складу інших витрат у відповідності до пп. д п.138.10.3 ст.138 ПК України включаються витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Також, у відповідності до пп. г пп.138.8.5 п.138.8 ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати по платежах за орендоване приміщення та відшкодуванню комунальних послуг орендодавцю у розумінні вказаних норм права і є витратами, які підлягають включенню до складу валових витрат.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст.139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладене, валові витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та ПДВ мають бути фактично сплачені і підтверджені належним чином складеними податковими накладними, первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Колегією суддів встановлено та не заперечується відповідачем по справі, що спірні витрати здійснені позивачем внаслідок оплати орендних платежів та відшкодуванню комунальних послуг орендодавцю ТОВ Будтрендинг.

Слід відмітити, що первинні документи, оформлені за результатами спірної господарської операції, не викликали зауважень з боку фахівців відповідача щодо їх оформлення, а надані до матеріалів справи копії даних документів свідчать про відповідність останніх вимогам ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

На підтвердження здійснення вказаної проплати позивачем до матеріалів справи долучені копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та платіжних доручень, які були предметом дослідження під час перевірки.

Податковий орган дійшов до висновку, що позивач не проводив господарську діяльність у орендованих торгових приміщеннях, розташованих за адресою: м. Суми, пр-т М.Лушпи, 4/1, а саме в магазинах «Спортландия», «Євротоп», «ХБ». Основним доводом відповідача є відсутність у вказаних приміщеннях зареєстрованих за позивачем регістрів розрахункових операції (стор.18 Акту).

При цьому, відповідачем не було враховано, що позивач здає в суборенду лише частину приміщень, що отримані ТОВ Ресурс ЛТД-1 в оренду від ТОВ Будтрейдинг. Іншу частину приміщень ТОВ Ресурс ЛТД-1 використовує для зберігання товарно-матеріальних цінностей. Дана обставина відповідачем не спростована. Так, в Акті на стор.20, відповідач зазначає, що реалізація взуття здійснювалась фізичним особам-підприємцям. При цьому, такий вид розрахунків не потребує наявності РРО.

Таким чином, підприємство (позивач) отримує дохід у звязку з використанням приміщень у господарській діяльності, а тому вказані витрати підлягають включенню до собівартості в періоді їх здійснення.

Отже, висновки ДПІ у м.Сумах про порушення позивачем п.138.4, п.138.6 ст.138 ПК України в частині завищення позивачем валових витрат на суму 83056,00 грн., що становить суму витрат з отримання послуг оренди та комунальних послуг, є необґрунтованими та такими, що спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Щодо виявлених порушень з податку на додану вартість:

В розділі 3.2.1 Акту встановлено заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 242738,00 грн., що стало наслідком невизнання відповідачем права на віднесення до сум податкового кредиту сум ПДВ від господарських операцій з оренди вказаних вище приміщені.

При цьому зауважень до оформлення податкових накладних немає, усі податкові накладні перелічені у Акті на стор. 11-14.

Відповідно до ст. 198.1 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно ст. 198.2 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, шо відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послугу або дата отримання платником податку товарів/послуг, що І підтверджено податковою накладною.

Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує включення покупцем податку на додану вартість в ціну товару та сплату або обов'язок сплатити його продавцю.

П.201.10 ст.201 Податкового кодексу України визначає, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правомірність зменшення відємного значення з податку на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 6179 грн., в т.ч. за грудень 2014р. 6179грн., відповідачем також не доведена.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятого ним рішення.

За таких обставин, вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень ДПІ у м.Сумах № від 19.10.2015р. яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток у розмірі 103820,00 грн., з яких за основним платежем 83056,00 грн., за штрафними санкціями - 20764,00грн.; № від 19.10.2015р., яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість у розмірі 295698,75 грн., з яких за основним платежем 236559,00 грн., за штрафними санкціями 59139,75 грн.; № від 19.10.2015 р. яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6179,00 грн., є правомірними, обґрунтованими і, відповідно, підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс ЛТД-1" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № від 19.10.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 103820, 00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № від 19.10.2015 року про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 295698, 75 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № від 19.10.2015 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 6179,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови буде виготовлено 07.12.2015 року.

Суддя (підпис) О.М. Кунець

З оригіналом згідно

Суддя О.М. Кунець