Справа № 2а-7408/10/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2015 р. м. Київ К/800/63081/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуДержавної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014
у справі № 2а-7408/10/1370
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доДержавної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №/0, №/0, №/0 від 02.04.2010, рішення №000069172 від 02.04.2010.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 позов задоволено частково, визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання 3 937,5 грн., №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання 97 977 грн., в тому числі, 65 318 грн. - основний платіж та 32 659 грн. - штрафні фінансові санкції, №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання 75 610,68 грн., в тому числі, 25 203,56 грн. - основний платіж та 50407,12 грн. - штрафні фінансові санкції, рішення про застосування штрафних фінансових санкцій №000069172 від 02.04.2010; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 у справі № 2а-7408/10//1370 в частині визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 щодо визначення суми податкового зобов'язання 97 977 грн., в тому числі, 65 318 грн. - основний платіж та 32 659 грн. - штрафні фінансові санкції, скасовано та прийняти нову постанову, якою в цій частині позовних вимог відмовлено; в решті - постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що постанову суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому заперечені на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтованими, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне:

- відповідачем проведено виїзну планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт №715/17-2/ від 16.03.2010;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

· п.1.3 ст.1, пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.4 пп. «а» п.9.6 ст.9 п.10.2 ст.10 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету податок на додану вартість на суму 67 309,5 грн.

· ст.2, ст.3, пп.4.2.1 п.4.2 ст.4, пп.8.1.1, пп.8.2.1 п.8.1 ст.8, ст.16, ст.17, ст.18, ст.19, ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого позивачем не утримано та не перераховано до бюджету суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 25 203,56 грн.;

· ст.13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», ст. 7, ст.8, ст.17, ст.18, ст.19, ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого позивачем занижено оподатковуваний дохід за 2009 рік на суму 84 527,28 грн.;

· ст.1, п.1, п2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 100 964,26 грн. (з яких: 67 309,5 грн. - основний платіж та 33 654,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

2) податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 5 407,50 грн. - основний платіж;

3) податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 77 602,08 грн. (з яких: 26 932,04 грн. - основний платіж та 50 670,04 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

4) рішення №000069172, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1 008 500 грн.

Крім того суди встановили, що:

- з 21.02.2002 позивач зареєстрований як фізична особа підприємець, у 2008 році перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується копією корінця свідоцтва серії Е № 387141 від 25.12.2007;

- 16.12.2008 позивач звернувся до податкового органу із заявою про право на застосування спрощеної системи оподаткування в 2009 році. В силу наявності заборгованості зі сплати єдиного податку в розмірі 55,77 грн. податковим органом було відмовлено позивачу в застосуванні спрощеної системи оподаткування, про що повідомлено останнього рекомендованим листом № 14972/2 від 30.12.2008;

- згідно звіту за 4 квартал 2008 року позивачем задекларовано обсяг виручки наростаючим підсумком з початку року в розмірі 460 877 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не погодився з доводами відповідача щодо наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства, встановлених актом перевірки. Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами не спростовано правомірність донарахування позивачу податкових зобов'язань та прийняття відповідачем оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач у період з 1.01.2009 по 31.12.2009 безпідставно здійснив операції з виробництва і реалізації меблевої фурнітури, виробів з металу, здачі приміщень в оренду на суму 336 547,50 грн. без нарахування та сплати податку на додану вартість. Залишаючи рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками.

Проте, судова колегія касаційної інстанції не може в повній мірі погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Щодо спірних правовідносин, які виникли з приводу прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 77 602,08 грн. (з яких: 26 932,04 грн. - основний платіж та 50 670,04 грн. - штрафні (фінансові) санкції), колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі договорів поруки № 146/ДЗ від 01.01.2008, № 134а/Д3 від 01.01.2009 та № 127а/ДЗ від 01.01.2008, укладених між позивачем, ДП «ДЗ «Хвиля» та ФОП ОСОБА_5, позивач перерахував кошти на суму 168 023,73 грн. за ФОП ОСОБА_5 за «спільне використання технологічних мереж», «відшкодування витрат ДП «ДЗ «Хвиля» за спільне майно» та «відшкодування витрат за водопостачання».

Згідно пп.4.2.1 п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

За змістом п.1.15 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

З огляду на наведені норми, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 75 610,68 грн. (з яких: 25 203,56 грн. - основний платіж та 50 407,12 грн. - штрафні фінансові санкції.), оскільки позивач не є по відношенню до ФОП Кіт податковим агентом, а тому у нього не виник обов'язок щодо нарахування, утримання та сплати податку з доходів фізичних осіб.

Також колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій вірно відмовили в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 на суму 1 991,40 грн. (з яких: 1 728,48 - основний платіж та 262,92 грн. - штрафні (фінансові) санкції), оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено неправомірність його прийняття, а касаційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань щодо неправомірності такого висновку.

Щодо спірних правовідносин, які виникли з приводу прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №000069172 від 02.04.2010, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1 008 500 грн., колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у 2009 році здійснював торгівлю фурнітурою для виробництва меблів як продукцією власного виробництва, оскільки випускав продукцію з дотриманням усіх етапів технологічного процесу. Повна назва виду господарської діяльності платника податків із зазначенням КВЕД - «виробництво і реалізація меблевої фурнітури, вироби з металу, здача приміщень в оренду». Протягом 2009 року загальний обсяг реалізації такої продукції склав 201 700 грн.

При цьому, судами зазначено, що відповідачем не надано доказів на заперечення факту торгівлі позивача продукцією власного виробництва.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно наданих позивачем копій прибуткових касових ордерів за січень, березень, квітень, травень, червень 2009 року, виручена від реалізації меблевої фурнітури готівка оприбутковувалася в касі, після чого за видатковими касовими ордерами видавалася позивачу для здачі в банк на його розрахунковий рахунок.

За встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованим висновок судів попередніх станцій щодо відсутності порушень позивачем вимог п.1 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та, як наслідок, наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення №000069172 від 02.04.2010.

Щодо спірних правовідносин, які виникли з приводу прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб на суму 5 407,50 грн. за основним платежем, колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

Позиція контролюючого органу полягає в тому, що позивач, здійснивши в 2 кварталі 2008 року продаж фрезерного станка поза межами своєї діяльності згідно свідоцтва про сплату єдиного податку та отримавши на свій рахунок 35 000 грн., не сплатив податок з доходів фізичних осіб у розмірі 3 937,50 грн.

Скасовуючи назване податкове повідомлення-рішення на суму 3 937,50 грн., суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач реалізував фрезерний станок як об'єкт основних фондів, а тому, в силу положень абз.7 ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», не вчинив порушень вимог податкового законодавства.

Згідно абз.7 ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» виручкою від реалізації вважається різниця між сумою, отриманою від реалізації цих фондів, та їх залишковою вартістю на момент продажу.

Однак, колегія суддів касаційної інстанції вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки фактичні обставини справи щодо належного ведення позивачем обліку основних фондів, до яких віднесено фрезерний станок, судами попередніх інстанцій не досліджено та не встановлено.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що правомірність визначення відповідачем податку з доходів фізичних осіб на суму 1 470 грн. за вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач не оспорює, а тому колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій обгрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 на суму 1 470 грн.

Щодо спірних правовідносин, які виникли з приводу прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість на суму 100 964,26 грн. (з яких: 67 309,5 грн. - основний платіж та 33 654,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції), колегія суддів касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 000 грн.

Згідно ст.6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема, податку на додану вартість (крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків) та податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва).

За змістом пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Згідно п.9.3 ст.9 названого Закону особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання).

За змістом п.9.4 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість»:

- якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом (ч.2 п.9.4 ст.9 названого Закону);

- якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), унаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду (ч.3 п.9.4 ст.9 названого Закону);

- особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (ч.4 п.9.4 ст.9 названого Закону).

З огляду на зміст наведених положень податкового законодавства, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що загальну суму від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), встановлену пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість», слід відраховувати з моменту виникнення у платника податків обов'язку перейти на загальну систему оподаткування.

Однак, при розгляді даної справи судами попередніх інстанцій не досліджено та не встановлено, в якому періоді в 2009 році позивач досяг граничного розміру суми в 300 000 грн. від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) та, відповідно, в якому податковому періоді у нього виник обов'язок надіслати податковому органу заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість.

З огляду на неповноту встановлення судами обставин справи, що входять до предмету доказування, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 в частині відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/0 та в частині залишення без змін постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання на суму 3 937,50 грн., а також постанова Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011, якою вирішено спір в цих частинах позовних вимог, підлягають скасуванню з направленням справи в цих частинах на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст.227 КАС України.

В іншій частині - постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 та постанова Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 підлягають залишенню без змін на підставі ст.224 КАС України.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги вищевикладене, встановити повно і правильно фактичні обставини відповідно до заявлених позовних вимог та предмету доказування у справі та, в залежності від встановленого й у відповідності до норм матеріального та процесуального права, вирішити даний спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 в частині відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання на суму 97 977 грн. (з яких: 65 318 грн. - основний платіж та 32 659 грн. - штрафні фінансові санкції) та в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання на суму 2 987,25 грн. (з яких: 1 991,5 - основний платіж та 995,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції) - скасувати.

3. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 в частині задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання на суму 3 937,5 грн. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 в частині залишення без змін постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 в цій частині - скасувати.

4. Справу в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 та податкового повідомлення-рішення №/0 від 02.04.2010 в частині визначення суми податкового зобов'язання на суму 3 937,5 грн. направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. В іншій частині - постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2011 залишити без змін.

6. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний