Справа № 806/5079/14
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року м. Київ К/800/12090/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техрезерв-С» до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техрезерв-С» (далі - позивач, ТОВ «Техрезерв-С») звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - відповідач, ОДПІ) № від 07.11.2014 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що позивачем належним чином підтверджено реальність господарських операцій з його контрагентом ТОВ «Гранд Крістал», а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що позивачем порушено вимоги п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати податку на додану вартість. Посилається на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

З 13.10.2014 року до 17.10.2014 року посадовими особами Житомирської ОДПІ, на підставі наказу в.о. начальника Житомирської ОДПІ від 10.10.2014 року № 2311 та направлень від 10.10.2014 року № 1760-1761, виданих ОДПІ, проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Техрезерв-С» щодо правомірності формування податкового кредиту по контрагенту з ТОВ «Гранд Крістал» за період з 01.07.2014 року до 31.07.2014 року (а.с. 9), за наслідками якої складено акт № 6716/06-25-22-01/38982133 від 24.10.2014 року.

У вказаному акті зазначено про порушення позивачем вимог п. 45.2 ст. 45, п. 183.15 ст. 183, п.п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.2 ст. 201 ПК України у результаті чого ТОВ «Техрезерв-С» було занижено податок на додану вартість в загальній сумі 84643 грн. в частині фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Гранд Крістал» за липень 2014 року (а.с. 9-16).

На підставі акту перевірки відповідачем винесено повідомлення-рішення форми "Р" від 07.11.2014 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 105804 грн., з яких 84643 грн. основний платіж та 21161 грн. - штрафні (фінансові) санкції (а.с.8).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

20.05.2014 року між ТОВ «Гранд Крістал» (постачальник) та ТОВ «Техрезерв-С» (покупець) укладено договір поставки № 6 (а.с.21). Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов'язується передавати у встановлений даним договором строк у власність покупця товарно-матеріальні цінності партіями відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов'язується приймати та проводити оплату за товар на умовах даного договору. Пунктом 1.2 встановлено, що найменування, асортимент, кількість, ціна та умови поставки товару вказуються у накладних та/або рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною цього договору. Згідно з пунктом 3.1 товар поставляється на умовах самовивозу. Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 ціна договору та порядок оплати зазначаються в рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною договору. Загальна ціна товару за даним договором визначається сумою всіх рахунків-фактур, по яких проводилась поставка товару покупцеві на умовах даного договору.

Позивачем, на підтвердження фактичного виконання умов вказаного договору, реальності здійснення господарської операції, правомірності включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «Гранд Крістал» та використання у власній господарській діяльності товару, подано суду копії: договору, видаткових та податкових накладних, виписки по особовому рахунку, вантажних декларацій, накладної на вантаж, калькуляції по акту виконаних робіт, акт-реєстр наданих послуг, оборотно-сальдової відомості по рахунку 281, (зберігання товарно-матеріальних цінностей за липень 2014 року), товарно-транспортних накладних.

Позивач здійснював оплату за отримані товари/послуги/виконані роботи шляхом безготівкових розрахунків через банківську установу з урахуванням ПДВ.

Крім того, на момент здійснення господарських операцій позивач та його контрагент ТОВ «Гранд Крістал» були включено до Єдиного державного реєстру та перебувало на обліку платників податків.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість, які б позбавляли позивача права на податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій із зазначеним контрагентом.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Гранд Крістал», оскільки реальність виконання взятих зобов'язань позивачем за укладеним договором, підтверджується первинними документами, які у повній мірі відображають зміст господарської операції та її вартісні показники, а також підтверджують факт використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на акт перевірки (акти неможливості проведення звірки) контрагента позивача, яким встановлено його відсутність за місцезнаходженням, оскільки цей факт не може однозначно свідчити про невиконання цим суб`єктом договірних зобов`язань перед позивачем, на момент виникнення спірних правовідносин вказана юридична особа не була позбавлена права укладати з іншими суб`єктами господарювання договори з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності, був належним чином зареєстрований. У зазначеному акті не досліджувалась поставка товару та правильність формування показників податкової звітності.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області відхилити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року у справі № 806/5079/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко