Справа № 2а-1529/10/1070
Суддя: Файчак В.О.
Дата ухвалення: 2010-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

2а-1529/10/1070

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа № 2а-1529/10/1070 (2а-9769/09/1070)

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судці Спиридонової В.О.,

за участю секретаря судового засідання Касянчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» до Державної податкової інспекції у Бородянському районі Київської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень невірно застосовано норми чинного законодавства, що призвело до невірного висновку про порушення позивачем пп. 7.4.3 та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи і докази, наявні у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач перебуває на обліку як платник податків у Державній податковій інспекції в Бородянському районі Київської області.

Працівниками відповідача було проведено планову виїзну перевірку ДП «Клавдієвське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.09.2008 року валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 року по 30.09.2008 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт № 158/23- 00992065 від 31.03.2009 року, в якому зазначено, зокрема, порушення пп. 7.4.3 та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

У відповідності до ч. 2 п. 2.5 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України № 110 від 17 березня 2001 року, податкове повідомлення-рішення - це рішення керівника органу державної податкової служби щодо сплатити суми застосованих штрафних (фінансових) санкцій (у тому числі пеню за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності) за порушення податкового законодавства та інших нормативно-правових актів. Таке рішення приймається за результатами перевірок платника податків.

Згідно з п. 1.3. Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10 серпня 2005 року, за результатами проведення невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок фінансово- господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Таким чином, законом визначено, що податкове повідомлення-рішення приймається за результатами проведення перевірки. Носієм доказової інформації про виявлені під час перевірки порушення є акт. Прийняття податкового повідомлення- рішення з інших підстав - не передбачено.

Судом встановлено, що ДП «Клавдієвське лісове господарство» проводить реалізацію продукції лісового господарства покупцям, в тому числі нерезидентам України, згідно контрактів, де обумовлено ціну продукції та умови поставки.

Відповідно до чинного законодавства підприємство здійснює поставку продукції на умовах СРТ, БСА, БАБ, 0011 відповідно до правил ІНКОТЕРМС.

Згідно з умовами поставки СРТ підприємство доставляє продукцію в порт. Вартість доставки разом з ціною товару складає фактурну вартість. Однак митна вартість товару більша ніж фактурна, тому що до перетину митного кордону покупець несе додаткові витрати по навантаженню, декларуванню та зберіганню товару.

Згідно умов поставки РСА ціна товару включає лише фактурну вартість. Доставка товару до митного кордону, а також його декларування та зберігання оплачується покупцем, тому митна вартість товару більша ніж фактурна.

Таким чином, при умовах поставки СРТ, ИСА фактурна вартість товару не відповідає митній вартості, оскільки покупець товару несе додаткові витрати по зберіганню, транспортуванню та декларуванню товару до перетину митного кордону України. Так, відповідно до договорів, укладених між ДП «Клавдієвське лісове господарство» та покупцями, які знаходяться за межами України, поставка товару здійснювалась шляхом самовивозу лісопродукції самим покупцем або шляхом доставки лише до митного кордону без його зберігання та декларування.

Відповідачем не враховано, що такі послуги були надані покупцям продукції позивача третіми особами, прибуток від надання яких, в свою чергу, підлягає оподаткуванню. Тобто, в даному випадку, включивши до валових доходів позивача за експортними операціями митну вартість товару, прибуток від надання послуг по доставці товару до митного кордону, а також його декларуванню та зберіганню, які відповідно до правил ІНКОТЕРМС не надавались позивачем, а надавались покупцям товару третіми особами, підлягатимуть подвійному оподаткуванню.

Відповідно до ст. З Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з п. 4.3 цього Закону на суму валових витрат платника податку, визначених ст. 5 цього Закону та на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із ст.ст. 8 і 9 цього Закону.

Згідно з п. 4.1 ст. 4 Закону валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Заперечуючи проти адміністративного позову та обґрунтовуючи правомірність нарахування штрафних санкцій, відповідач посилається на положення пп. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1, пп. 7.4.3 та 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 274 Митного кодексу України.

У відповідності до пп. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання. Це правило не поширюється на встановлення мінімальної продажної ціни - у цьому випадку звичайною є справедлива ринкова ціна.

Згідно зі ст. ст. 6, 7 Закону України «Про ціни та ціноутворення» в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Враховуючи те, що ціни на лісопродукцію не підлягають державному регулюванню і встановлюються в договірному порядку сторонами відповідно до положень цивільного та господарського законодавства, застосування положень пп. 1.20.5 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до договорів щодо реалізації лісопродукції є безпідставним.

У відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається виходячи із договірних цін але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу. Дана норма закону не містить вказівки про визначення звичайної ціни на рівні митної вартості товару.

Відповідно до положень ст. 260 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, використовуються для нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів), ведення митної статистики, а також у відповідних випадках для розрахунків у разі застосування штрафів, інших санкцій та стягнень, встановлених законами України. Тобто митна вартість товару служить базою оподаткування лише стосовно податків та зборів, які сплачуються при переміщенні товарів через митний кордон України.

Підпунктом 1.20.2 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну.

Судом встановлено, що ДПІ в Бородянському районі було порушено порядок визначення звичайних цін, встановлений чинним законодавством, оскільки дослідження укладених на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договорів з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах ДПІ не проводилось, а свій висновок про невідповідність фактурної вартості експортованої продукції звичайним цінам ДПІ обгрунтовує лише визначенням поняття «митна вартість», що наведена у ст. 274 Митного кодексу України.

Зважаючи на те, що при проведенні перевірки ДПІ у Бородянському районі дійшла помилкового висновку про необхідність віднесення до валових доходів позивача митної, а не фактурної вартості товару за експортними операціями, суд вважає, що акт, складений за результатами її проведення, не може використовуватися в якості доказу як такий, що не знайшов свого підтвердження при розгляді даної справи.

Згідно з ч.І ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 112, 122, 159 - 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» судовий збір у розмірі 6,80 грн. (шість гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 185-187 КАС України, протягом десяти днів з дня її складання у повному обсязі шляхом подання через Київський окружний адміністративний суд заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Файчак В.О.

Постанову складено у повному обсязі 30.04.2010 року.