Справа № 824/1967/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1967/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

22 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б. ,

секретар судового засідання: Сокольвак Ю.В.,

за участю:

представника апелянта: ОСОБА_2,

позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року було відкрито та призначено до судового розгляду апеляційну скаргу відповідача на вищезазначене судове рішення на 22 грудня 2015 року.

18 грудня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача (вх.17071/15) щодо відмови від частини позовних вимог, а саме щодо проведення перерахунку надбавки за вислугу років та з проханням в цій частині постанову суду першої інстанції скасувати та провадження по справі в даній частині закрити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги відповідача, просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з урахуванням заявленого клопотання.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом №121-0 від 02.08.1996 року Державної податкової інспекції у м. Чернівці ОСОБА_3 з 05 серпня 1996 року був призначений на посаду державного податкового інспектора відділу аудиту державних підприємств і споживчої кооперації з присвоєнням 15-го рангу державного службовця (а.с. 10).

Згідно до наказу ДПА в Чернівецькій області від 06.12.2000 року №228-0 позивач був призначений на посаду оперуповноваженого відділення по організації викриття злочинів в базових галузях економіки ОВ ГВПМ Державної податкової інспекції у м. Чернівці (а.с. 11).

Відповідно до матеріалів справи, а саме до записів трудової книжки позивача, судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 02 серпня 1996 року до 05 грудня 2000 року працював в державних органах державної податкової служби (а.с. 17-32).

Також, згідно до довідки від 05.10.2015 року Головного управління ДФС у Чернівецькій області підполковник податкової міліції ОСОБА_3 проходить службу в податковій міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області (а.с. 80).

29.07.2015 року позивач звернувся з заявою до начальника Головного управління ДФС у Чернівецькій області з проханням зарахувати до його вислуги років стаж роботи у державній службі у період з 02 серпня 1996 року до 05 грудня 2000 року відповідно до вимог пункту "и" статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких осіб" (а.с. 12-14).

27.08.2015 року комісією по визначенню стажу для виплати відсоткової надбавки особам начальницького складу податкової міліції ГУ ДФС у Чернівецькій області розглянуто, в тому числі і заяву ОСОБА_3 №ц/96 від 29.07.2015 року та лист Головного управління Державної фіскальної служби України від 14.08.2015 року "Про надання роз'яснення", про що складено протокол №9. Також, ухвалено, використовувати у повсякденній роботі лист ГУ ДФС України від 14.08.2015 року "Про надання роз'яснення", вислугу років для призначення відсоткової надбавки підполковнику податкової міліції ОСОБА_3 залишити без змін, а саме станом на 01.09.2015 р. календарна вислуга складає: 17 років 01 місяців 24 доби. (а.с. 61).

В той самий день Головне управління ДФС у Чернівецькій області у листі-відповіді повідомило позивача, що зарахування часу роботи на посадах державних службовців в Державній фіскальній службі України (ДПА, ДПС, Міндоходах), інших державних установах до вислуги років для призначення пенсій відповідно до Закону чинним законодавством не передбачено (а.с. 59-60).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року даний адміністративний позов задоволено повністю.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII (далі по тексту - Закон № 3723) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Положеннями статей 1,2 Закону № 3723 визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно абз. 1-3 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (далі по тексту - останова № 283), а саме згідно абзаців 1-3 пункту 2, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Разом з тим, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 503-р визначено, що згідно до статті 25 Закону України "Про державну службу" посади працівників державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань віднесено, до таких категорій посад державних службовців згідно із переліком.

В призмі вищенаведеного судова колегія прийшла до переконання, що посадові особи податкових органів є державними службовцями і відповідно до цього мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723. Зазначеним законом не встановлено вичерпного переліку посад, які відносяться до посад державних службовців та яким призначається пенсія на умовах цієї статті.

Вищевикладена правова позиція узгоджується із судовою практикою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014 року у справі № К/9991/78414/12.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає, згідно преамбули, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі по тексту - Закон № 2262).

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що Закон № 2262 має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

У відповідності до абз.12 п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. № 393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Відповідно до п. "и" ст. 17 Закону № 2262 особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до позиції апелянта щодо відсутності правової підстави для зарахування позивачу до вислуги років для призначення пенсії періоду роботи в Державній податковій службі, у зв'язку з відсутністю затвердженого переліку посад, адже як було вище зазначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено для військовослужбовців гарантії щодо формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії.

Тобто, реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад.

Згідно ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України принцип верховенства права полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Нормами Закону № 2262 передбачено для осіб начальницького складу податкової міліції гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов'язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності.

Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Європейського Суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 працює в державних органах податкової служби з 02 серпня 1996 року по теперішній час.

В період з 17.02.1998 року був призначений на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу дослідчих перевірок ДПІ у м. Чернівці, а з 05.12.2000 року був переведений на атестовану посаду оперуповноваженого відділу викриття злочинів у базових галузях економіки Головного відділу податкової міліції ДПІ у м. Чернівці та в подальшому продовжував службу в органах податкової міліції.

Суд зазначає, що спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 4 грудня 1990 року № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі по тексту - Закон № 509-XII).

Згідно з частиною першою статті 4 цього Закону Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2007 року № 778 (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-XII може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п'ята, шоста статті 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-XII щодо обмежень, пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 року у справі № 21-340а13.

Також, колегія суддів зазначає, що у відповідності до пп. 353.4.2 п. 353.4 ст. 353 Податкового кодексу України особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання старший начальницький склад: полковник податкової міліції; підполковник податкової міліції; майор податкової міліції. Від так, позивачу присвоєно спеціальне звання - підполковник податкової міліції.

З аналізу вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу".

В силу вимог ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено, а в суді апеляційної інстанції не підтверджено обґрунтованість прийнятого рішення щодо відмови в зарахуванні позивачу певного періоду роботи до вислуги років для призначення пенсії з урахуванням вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Головне управління державної фіскальної служби в Чернівецької області протиправно відмовило позивачу у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії часу попередньої роботи з 02 серпня 1996 року до 05 грудня 2000 року в державних органах державної податкової служби та перерахунку надбавки за вислугу років.

Однак, 18 грудня 2015 року на адресу суду надійшло клопотання позивача (вх.17071/15) про відмову в частині позовних вимог, а саме щодо проведення перерахунку надбавки за вислугу років. Також, ОСОБА_3 просив суд апеляційної інстанції постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року в даній частині позовних вимог скасувати та провадження по справі в цій частині закрити.

Відповідно до положень частини 1 статті 51 КАС України визначено, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право відмовитися від адміністративного позову у суді апеляційної чи касаційної інстанції до закінчення відповідно апеляційного чи касаційного розгляду. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно до ч.1-2 статті 112 КАС України зазначено, що позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

Відповідно до ч. 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Частиною 3 вищезазначеної статті визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Стаття 194 КАС України зазначає, що позивач може відмовитися від адміністративного позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного розгляду.

Положеннями ч.2 статті 203 КАС України визначено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обгрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись положеннями КАС України, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення вказаного клопотання позивача від 18 грудня 2015 року про закриття провадження в частині заявлених вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 49, 51, 94, 112, 157, 160, 167, 194, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області залишити без задоволення.

Клопотання ОСОБА_3 від 18 грудня 2015 року про відмову від частини позовних вимог та закриття провадження в частині позовних вимог щодо проведення перерахунку надбавки за вислугу років задовольнити.

Прийняти відмову позивача від частини позовних вимог щодо проведення перерахунку надбавки за вислугу років.

Визнати постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в частині задоволеної вимоги про зобов'язання відповідача щодо проведення перерахунку надбавки за вислугу років - нечинною та закрити провадження в цій частині.

В іншій частині постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 грудня 2015 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.