Справа № 826/22808/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 грудня 2015 року № 826/22808/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального

управління юстиції у м. Києві Полєхіної Юлії Юріївни

про зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач-1), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Головного територіального управління юстиції у м. Києві Полєхіної Юлії Юріївни (надалі - Відповідач-2) про зобов'язання Відповідачів внести зміни до відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відомостей про об'єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, об'єкт нерухомого майна - квартира, об'єкт житлової нерухомості, адреса: АДРЕСА_1, змінивши розмір загальної площі з « 45,4 кв.м.» на розмір загальної площі « 46,5 кв.м.».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що невідповідність розміру загальної площі квартири в технічному паспорті квартири, в довідці про показники об'єкта нерухомого майна та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно порушує його права, як спадкоємця за законом у першу чергу на одержання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи їх тим, що ОСОБА_1 із заявою про зміну відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірної квартири до Відповідачів не звертався та відмов у внесенні таких змін або інших відповідей не отримував, а тому останні не порушили його права.

В судовому засіданні судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини 4 статті 122 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як зазначає ОСОБА_1, він є рідним сином ОСОБА_3, померлої НОМЕР_1 року, тобто її спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_1 14.09.2015 року звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1, що є власністю його померлої матері ОСОБА_3

Спадкова справа за № 499/2015 щодо майна померлої НОМЕР_1 року матері Позивача ОСОБА_3 була заведена 21.04.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4.

Так, 14.09.2015 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, тобто у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частину спадкової квартири у зв'язку з розбіжністю в площі спадкової квартири, а саме: в довідці житлово-будівельного кооперативу "Нейрон" м. Києва від 07.12.1992 року № 208 визначено, що загальна площа спадкової квартири дорівнює 45,4 кв.м, а житлова площа спадкової квартири дорівнює 29,3 кв.м; у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 17.12.2013 року, індексний номер витягу: 14816418 визначено, що загальна площа спадкової квартири дорівнює 45,4 кв.м, а житлова площа спадкової квартири дорівнює 29,3 кв.м; в технічному паспорті на квартиру, виданому Київським міським бюро технічної інвентаризації 24.12.1992 року визначено, що загальна площа спадкової квартири дорівнює 45,4 кв.м, а житлова площа спадкової квартири дорівнює 29,3 кв.м; в технічному паспорті на квартиру, виданому Комунальним підприємством „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" Київської міської державної адміністрації 20.03.2014 року визначено, що загальна площа спадкової квартири дорівнює 46,5 кв.м, а житлова площа спадкової квартири дорівнює 29,3 кв.м; у довідці про показники об'єкта нерухомого майна, виданої Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" Київської міської державної адміністрації 02.04.2014 року КВ-2014 № 54531 визначено, що загальна площа спадкової квартири дорівнює 46,5 кв.м, а житлова площа спадкової квартири дорівнює 29,3 кв.м.

Позивач зазначає, що розбіжності у визначеній у вказаних вище документах розмірі загальної площі спадкової квартири виникли внаслідок того, що у довідці житлово-будівельного кооперативу "Нейрон" м. Києва від 07.12.1992 року № 208 та в технічному паспорті на квартиру, виданому Київським міським бюро технічної інвентаризації 24.12.1992 року загальна площа спадкової квартири у розмірі 45,4 кв.м була визначена без урахування площі балкону спадкової квартири, яка дорівнює 1,1 кв.м.

Таким чином, станом на даний час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться недостовірні відомості про спадкову квартиру, а саме: загальна площа: 45,4 кв.м, хоча в дійсності (відповідно до технічного паспорту на квартиру, виданого Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" Київської міської державної адміністрації 20.03.2014 року, та довідки про показники об'єкта нерухомого майна, виданої Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" Київської міської державної адміністрації 02.04.2014 року КВ-2014 № 54531), загальна площа спадкової квартири дорівнює 46,5 кв.м.

Оскільки, на думку Позивача, ані він, ані будь-яка інша особа, крім його матері ОСОБА_3, померлої НОМЕР_1 року не може звернутися із заявою до Відповідачів про внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме, до запису про відомості про загальну площу спадкової квартири: "46,5 кв.м" замість "45,4 кв.м", вказана невідповідність має бути вирішена в судовому порядку шляхом внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з преамбулою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004, визначено, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 4 та частини 1 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та ін.

Відповідно до частини першої, третьої та п'ятої статті 10 Закону державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи; відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи; органи державної реєстрації прав, державні реєстратори забезпечують достовірність інформації, її захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних, їх оперативний пошук і документальне відтворення процедури державної реєстрації прав, оперативне надання витягів про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав.

Статтею 27 Закону, визначено, що у разі виявлення у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та/або витязі з Державного реєстру прав технічної помилки, допущеної державним реєстратором, заінтересована особа письмово повідомляє у п'ятиденний строк про це державного реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Державного реєстру прав інформації, що міститься у заяві про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Якщо факт невідповідності підтверджено, державний реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення. Виправлення технічної помилки у записах Державного реєстру прав, що була допущена не з вини державного реєстратора, здійснюється за плату.

У разі виявлення технічної помилки, допущеної у записах Державного реєстру прав, державний реєстратор у п'ятиденний строк письмово повідомляє про це заінтересовану особу.

Заінтересована особа протягом п'яти робочих днів з дня отримання від державного реєстратора повідомлення про допущення технічної помилки у записах Державного реєстру прав повинна звернутися до нього із заявою про виправлення такої помилки.

Якщо виправлення технічної помилки може завдати шкоди чи порушити права та законні інтереси правонабувачів або третіх осіб, які використовували відповідні реєстраційні записи, державний реєстратор у п'ятиденний строк письмово повідомляє таких осіб про виправлення технічної помилки.

Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, був затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5.

Згідно пунктів 2.1, 2.2 Порядку для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Орган державної реєстрації прав або нотаріус приймає заяви у день їх надходження в порядку черговості і реєструє у базі даних про реєстрацію заяв і запитів з автоматичним присвоєнням їм реєстраційного номера, фіксацією дати та часу реєстрації.

Пунктом 2.5. Порядку передбачено, що для внесення змін до записів Державного реєстру прав у зв'язку зі зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права, інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, заявник подає документ, що є підставою для зміни відомостей, копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу, та документ про внесення плати за внесення змін до запису Державного реєстру прав.

Відповідно пунктів 2.9, 2.10, 2.11 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор перевіряє наявність підстав для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав.

За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Згідно пункту 2.14.1 Порядку державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав: органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна; подані документи не відповідають вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами; відповідні зміни до записів Державного реєстру прав уже внесені; із заявою звернулась неналежна особа; відсутній запис, щодо якого подано заяву; документи подані не в повному обсязі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та передчасними, оскільки Позивачем не було використано право звернення до Відповідачів про виправлення описки у записі про розмір загальної площі спірної квартири та про внесення змін до вказаного запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи зазначене, Відповідачами не порушено прав та інтересів Позивача, а посилання останнього ґрунтуються тільки на припущеннях.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, слід зазначити, що в разі виникнення питання щодо належних йому прав на спірну квартиру, Позивачу слід звернутись до суду в рамках цивільного судочинства, оскільки дане питання не належить до юрисдикції адміністративного суду, а отже в рамках даного спору суд не надає оцінки цим обставинам.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук