Справа № 826/16505/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 грудня 2015 року 08:40 справа №826/16505/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіної Любові Олександрівни
третя особаПублічне акціонерне товариство "Старокиївський банк"
провизнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач 1, Фонд) та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіної Любові Олександрівни (далі по тексту - відповідач 2, Уповноважена особа Пантіна Л.О.), в якому просить: 1) визнати нечинним та скасувати розпорядження від 28 листопада 2014 року №2 в частині, що стосується ОСОБА_1; 2) зобов'язати відповідача 2 вчинити дії щодо повернення грошових коштів в розмірі 10 750,00 грн. на рахунок позивача НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві "Старокиївський банк".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/16505/15; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк" (далі по тексту - третя особа, ПАТ "Старокиївський банк"); закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 23 листопада 2015 року позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача 2 та третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечив; представник відповідача 1 до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до розпорядження №2 Операційному управлінню Уповноваженої особи Пантіної Л.О. від 28 листопада 2014 року (далі по тексту - розпорядження) доручено здійснити сторнування проводок по зарахуванню коштів на рахунки фізичних осіб за договорами, що визнані нікчемними (перелік наданий в електронному вигляді).

На підставі вказаного розпорядження меморіальним ордером від 04 грудня 2014 року №2 здійснено сторно документу від 06 червня 2014 року №8 щодо перерахування коштів у розмірі 10 785,64 грн. з рахунку ФОП ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1

Позивач вважає протиправним зазначене розпорядження, оскільки воно прийняте на підставі наказу Уповноваженої особи від 29 серпня 2014 року №61 про визнання нікчемними всіх транзакцій та правочинів згідно переліку, який скасовано у судовому порядку.

Відповідачі проти позову заперечили, зазначивши про відсутність правових підстав для включення ОСОБА_1 до переліку та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

06 червня 2014 між ПАТ "Старокиївський банк" (банк) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір банківського рахунку №5199, за умовами якого банк, за заявою клієнта, зобов'язується відкрити банківський поточний (на вимогу) рахунок НОМЕР_1 у гривні, та здійснювати за ним операції згідно діючого законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та чинних Умов здійснення операцій за рахунками фізичних осіб в ПАТ "Старокиївський банк".

На рахунок НОМЕР_1, відкритий позивачу згідно договору банківського рахунку надійшли грошові кошти в сумі 10 860,00 грн. від ФОП ОСОБА_4, що підтверджується платіжним дорученням від 06 червня 2014 року №8.

Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року №365 ПАТ "Старокиївський банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 17 червня 2014 року №50 розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року та призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ "Старокиївський банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року №563 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ "Старокиївський банк".

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 вересня 2014 року №92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Старокиївський банк" з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 18 вересня 2014 року та призначену Пантіну Л.О. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію третьої особи строком на 1 рік з 18 вересня 2014 року по 18 вересня 2015 року.

Наказом Уповноваженої особи Пантіної Л.О. від 29 серпня 2014 року №61 визнано нікчемними всі транзакції та правочини згідно переліку на підставі норм статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі договір банківського рахунку від 06 червня 2014 року №5199, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ "Старокиївський банк", внаслідок чого позивача не включено до переліку вкладників ПАТ "Старокиївський банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Суд встановив, що оскаржуване розпорядження прийнято на підставі наказу Уповноваженої особи Пантіної Л.О. від 29 серпня 2014 року №61.

Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2015 року у справі №826/181/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонду та Уповноваженої особи Пантіної Л.О. про визнання дій протиправними, визнання нечинним і скасування наказу в частині, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Пантіної Л.О. від 29 серпня 2014 року №61 в частині, що стосується ОСОБА_1, та встановлено відсутність підстав для визнання нікчемними договорів, що укладені між позивачем та ПАТ "Старокиївський Банк".

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене свідчить, що оскаржуване розпорядження прийнято на підставі протиправного наказу Уповноваженої особи Пантіної Л.О. від 29 серпня 2014 року №61, в частині, що стосується позивача.

Водночас, на думку суду, позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів у межах спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач зазначає, що у зв'язку зі скасуванням у судовому порядку наказу Уповноваженої особи Пантіної Л.О. від 29 серпня 2014 року №61 відсутні правові підстави для сторнування проводок по зарахуванню коштів, що надійшли на його рахунок, та про порушення права на повернення гарантованої суми вкладу.

У той же час суд звертає увагу, що оскаржуване розпорядження не містить ознак рішення суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, яке впливає на права чи обов'язки ОСОБА_1, а є документом внутрішньої звітності банку, оскільки адресоване операційному управлінню в межах здійснення облікової політики.

Посилання позивач на неможливість отримання гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду є помилковими, так як в даному випадку позивач обрав невірний спосіб захисту, а саме: виходячи зі норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" можливість відшкодування коштів за вкладами у банку за рахунок ставиться в залежність від наявності вкладника у переліку та Загальному реєстрі вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами, за рахунок Фонду.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування розпорядження Уповноваженої особи Пантіної Є.О. нормативно не підтверджуються.

Суд також не погоджується із позовними вимогами про зобов'язання відповідача 2 вчинити дії щодо повернення грошових коштів в розмірі 10 750,00 грн. на рахунок позивача, враховуючи, що у процедурі ліквідації банку повернення коштів здійснюється у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за наслідками затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, або Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, судом не встановлено дій чи рішень відповідачів, які б суперечили вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу, позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко