Справа № 804/14222/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2015-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Верхньодніпровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позову позивач зазначив, що за наслідками перевірки виявлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 п. 177.2 ст. 177 ПК України в результаті заниження валового доходу в сумі 2 583,32 грн. і завищення валових витрат в сумі 30 446,67 грн. донараховано ПДФО в сумі 4 954,5 грн., а також порушення п. 198.3 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження податкового кредиту з ПДВ на суму 8 325,91 грн.
Позивач стверджує, що податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 винесені відповідачем в порушення норм законодавства України, а тому підлягають скасуванню в судовому порядку.
Позивач зазначає, що мав договір з ПАТ «ОСОБА_6 Інвест» на перевезення належним йому вантажним автотранспортом вантажу ПАТ «ОСОБА_6 Інвест». Оскільки у серпні 2011 року позивач не мав вільного транспорту то уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 договір транспортного експедирування. Останнім було здійснено перевезення належного ПАТ «ОСОБА_6 Інвест» вантажу, а кошти перераховані на рахунок позивача, які останнім у розмірі 3100 грн. перераховані на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_7
Таким чином, стверджує позивач, ніякого заниження ним валового доходу в сумі 2 583,32 грн. не було, що підтверджується відповідними договорами та іншими документами.
Також позивач вважає безпідставними звинувачення у завищенні валових витрат, оскільки витрати на закупку шин в розмірі 30 446,67 грн. позивач до складу своїх витрат не включав, що підтверджується книгою доходів і витрат.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2012 року позивачу відмовлено у задоволенні його позовних вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року вищевказану постанову залишено без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 30 липня 2015 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2012 р. та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 р. скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, адміністративний позов просив задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити у їх задоволенні та додатково пояснив, що в ході перевірки встановлено, що в 2011 році в декларації про майновий стан і доходи позивачем відображено суму одержаного доходу 920 750,01 грн. (без урахування ПДВ), фактично за цей період на поточний рахунок згідно виписок банку надійшли грошові кошти за надані послуги по перевезенню вантажів в сумі 1 108 000,0 грн. в тому числі ПДВ 184 666,67 грн., сума без врахування ПДВ 923 333,33 грн., відхилення між сумою одержаного доходу та сумою, яка надійшла на поточний рахунок складає 2 583,32 грн. за рахунок не включення до декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік виручки від реалізації транспортних послуг в сумі 2 583,32 грн. Отже, перевіркою встановлено заниження валового доходу в сумі 2 583,32 грн.
В ході проведення перевірки позивачем надані видаткові накладні на отримання шин на загальну суму 30 446,67 грн.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Представник відповідача зазначив, що фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування не мають права включати до складу витрат витрати, які повязані із використанням транспортного засобу (вартість придбання запасних частин, придбання шин, технічного обслуговування тощо).
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд встановив наступні обставини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 - позивач отримав свідоцтво про державну реєстрацію у Вільногірському міськвиконкомі 12 травня 2008 року та перебуває на податковому обліку у Верхньодніпровській ОДПІ з 12 травня 2008 року.
На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, наказу Верхньодніпровської ОДПІ від 03.04.12 №54 та відповідно до направлень від 17 квітня 2012 року №23/170-12 і №19/170-12, відповідачем була проведена документальна планова перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року, відповідно до затвердженого плану перевірки.
Перевірка проводилась з 17 квітня 2012 року по 10 травня 2012 року.
Зі наслідками перевірки складено акт №133/170/НОМЕР_3 від 17.05.2012 року "Про результати документальної планової невиїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2011 року".
Документальною плановою перевіркою встановлені порушення позивачем:
п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України в результаті заниження валового доходу в сумі 2 583,32 грн. і завищення валових витрат в сумі 30 446,67 грн. донараховано ПДФО в сумі 4954,5 грн.;
п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України - завищено податковий кредит з ПДВ на суму 8325,91 грн.
За період з 01.01.11 по 31.12.11 зайво включено витрати в сумі 30 446,67 грн. та не включено виручку від реалізації послуг в сумі 2 583,32 грн., чим порушено вимоги п.6 ст.128 Господарського кодексу України.
30.05.2012 року за результатами перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1, згідно якого позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання у вигляді податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності (з урахуванням штрафних санкцій) в розмірі 6193,13 грн. з яких 4954,5 грн. основний платіж (донарахований податок на дохід) та штрафна санкція 1238,63 грн.; № НОМЕР_2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) в загальному розмірі 9 425,64 грн., з яких основний платіж - 8325,91 грн. (донараховане ПДВ) та штрафні санкції 1 096,73 грн.
Судом також встановлено, що між позивачем та ПАТ «ОСОБА_6 Інвест» було укладено договір на перевезення вантажу.
Так як у позивача на час надання послуг по перевезенню вантажу не було вільного вантажного транспорту, послуги по перевезенню вантажу здійснив фізична особа-підприємець ОСОБА_7 згідно договору транспортного експедирування.
Кошти за надані послуги в розмірі 2 583 грн. 32 коп. ПАТ «ОСОБА_6 Інвест» перерахувало на рахунок позивача, які він в свою чергу перерахував на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, за відрахуванням 100 грн. 00 коп. як винагорода за посередництво.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.
Таким чином, законодавець, визначаючи предмет договору експедирування, передбачає, що експедитор може фактично виконати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу, або лише визначити, узгодити та проконтролювати виконання заходів, спрямованих на вирішення передбачених договором завдань. Діяльність експедитора має подвійну природу, позаяк він діє і як посередник, і як безпосередній надавач послуг з організації перевезення.
У той же час, хоча договір транспортного експедирування може включати окремі елементи договору доручення або договору комісії, його правова конструкція не є тотожною цим договорам, у зв'язку з цим чинним законодавством передбачено окреме правове регулювання правовідносин за договором експедирування.
А відтак той факт, що усі роботи та/або їх частина виконуються іншими особами, залученими експедитором до виконання своїх зобов'язань за договором, не наділяє експедитора ознаками комерційного представника за договором доручення.
Отже, при формуванні доходу та визначенні суми виручки експедитор повинен враховувати кошти у тому обсягу, в якому вони були отримані від клієнта - вантажовідправника або вантажоотримувача.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно п. 177.3 ст. 177 ПК України для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).
Таким чином кошти в розмірі 3200 грн. 00 коп., що були перераховані на рахунок позивача є загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій формі), з яких формується об'єкт оподаткування відповідно до п.177.2 ст. 172 ПК України, так само як і кошти в розмірі 3100 грн. 00 коп., що були перераховані позивачем, є витратами, з яких також формується об'єкт оподаткування. Тому не включення позивачем 2583 грн. 32 коп. в декларацію про майновий стан і доходи є заниженням загального оподатковуваного доходу.
Позивачем в 2011 р. були придбані шини на загальну суму 30 446 грн. 67 коп., про що останнім було надано під час проведення перевірки видаткові накладні від наступних контрагентів (без врахування ПДВ):
ТОВ «АД Шина», № 3398 від 08.06.2011 р. на суму 4450 грн. 00 коп.;
ТОВ «ПСК Бест», № РН-85 від 30.06.2011 р. на суму 9625 грн. 00 коп.;
ТОВ «ТіДіСі Схід», № ЕДН02170018 від 17.02.2011 р. на суму 5660 грн.00 коп., № ЕЧС0815015 від 15.08.2011 р. на суму 6001грн. 67 коп.;
ТОВ «Автоцентр МАЗ», № КШ-0001319 від 13.08.2011 р. на суму 4730 грн. 00 коп.
Актом перевірки встановлено, що вартість придбаних шин (без врахування ПДВ) була безпідставно включена до витрат за 2011 р.
Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки, зазначав, що вартість шин останній не включав до складу витрат за 2011 р., що підтверджується книгою обліку доходів і витрат.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 966-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 966) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно ст. 9 Закону № 966 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п. 2.4 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, книга обліку доходів і витрат не є первинним документом в розумінні положень зазначених нормативних актів, а тому не може бути самостійним та беззаперечним доказом позиції позивача стосовно не включення ним вартості шин до витрат за 2011 р.
Інших доказів, що підтверджують зазначену позицію позивача стосовно його витрат за 2011 р., останнім не надано. В той же час, перевірка позивача проводилася на підставі дослідження первинних документів, підтвердження даних декларації про майновий стан та доходи за 2011 р. первинним документами. Позивачем в описі документів для передачі в податкову інспекцію від 10.04.2012 р. зазначено, що документи представлені в повному обсязі, інших документів немає.
Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Розділу ІІІ ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 138.8.5. п. 138.8 ст. 138 Розділу ІІІ ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються, зокрема, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.
Позивач має у власності вантажні транспорті засоби, що підтверджується актом перевірки, та які є основними засобами в господарській діяльності позивача. Основним видом діяльності позивача згідно з реєстраційними даними є діяльність автомобільного вантажного транспорту (вид діяльності згідно КВЕД - 60.24.0).
При цьому, відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Згідно з п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що до витрат операційної діяльності відносяться витрати визначені згідно з п. п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп. пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті.
Згідно з пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України ( в редакції чинній на час виникнення правовідносин) до складу валових витрат включаються витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством.
З наведених норм вбачається, що витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів є витратами операційної діяльності та можуть бути віднесені фізичною особою-підприємцем до витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.
Зазначені пункти не містять обмежень щодо формування собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг), залежно від розміру доходу від реалізації таких товарів (робіт, послуг).
До того ж, вказаними нормами прямо передбачено право платника податку віднести витрати до складу валових витрат за фактом сплати коштів за товари (роботи, послуги), які придбаваються для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
Суд приходить до висновку про правомірне врахування позивачем цих витрат під час визначення оподаткованого доходу, так як придбані шини були використані для поточного ремонту автомобілів.
Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне адміністративний позов задовольнити частково.
Також, на підставі ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати у розмірі 130,00 грн.
Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Верхньодніпровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області № НОМЕР_2 від 30.05.2012 року; податкове повідомлення-рішення Верхньодніпровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровської області № НОМЕР_1 від 30.05.2012 року в частині основного платежу - 4567,00 грн. та штрафних санкцій - 1141,75 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Присудити з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 130,00 грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складений 04 листопада 2015 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 04 листопада 2015 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1