Справа № 333/8583/15-а
Суддя: Варнавська Л. О.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/8583/15-а
Провадження № 2-а/333/205/15
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Варнавська Л.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя. З 17.05.2008 року їй призначено пенсію у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати та працювала до 23 грудня 2013 року. Згодом звільнилась за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. З 17 травня 2011 року ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 05 листопада 2015 року звернулась до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення їй пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя листом від 19.11.2015 року № 218/Ш-9 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки, останні вже отримує пенсію за віком. З даними діями позивач не згодна, вважає їх такими, що порушують право оскільки на той час, коли позивач виходила на пенсію, у неї не було можливості обирати за яким законом виходити на пенсію, оскільки інших варіантів призначення пенсії у неї не було. 16 травня 2011 року ОСОБА_1 виповнилось 55 років, остання отримала право на призначення пенсії за віком на загальних підставах. На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправними дії ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 05 листопада 2015 року та зобовязати ОСОБА_2 пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах з 05 листопада 2015 року відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Відповідач ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя відповідно до ухвали суду про відкриття скороченого провадження по справі надав через канцелярію суду заперечення, в якому зазначив, що на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя з 26.10.2011 року перебуває ОСОБА_1, яка отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV). Позивач у травні 2008 року звернулась до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Запоріжжя, надавши необхідні документи, за призначенням пенсії за віком. На підставі заяви та доданих до неї документів, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV. При цьому, враховуючи той факт, що позивач має пільговий стаж роботи за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України основний розмір пенсії йому було призначено за нормами Закону №1058-ІV зі зниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі - №1788-ХІІ). Так, відповідно до ст.12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років Згідно з п. «б» ст.13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії позивачу) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Абз.4 вказаної норми передбачає, що жінкам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст.12 Закону № 1788-ХІІ на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Враховуючи той факт, що відповідно до наданих ОСОБА_1 документів, вона працювала контролером кувально-пресових робіт, занятого на горячих дільницях робіт у ВАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» у період з 09.09.2000 по 16.05.2008, ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії визначався відповідно до Закону №1058- IV. На сьогоднішній день ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену за списком №2, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Право на пенсію за віком у неї виникло у 2008 році через зменшення пенсійного віку відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Згідно з ч. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Таким чином, діюче пенсійне законодавство надає можливість отримувати або пенсію за віком, або пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, або пенсію у звязку із втратою годувальника. Перехід з одного виду пенсії на інший, існування альтернативного вибору можливе лише у випадку, коли вид отримуваної пенсії є іншим ніж той, на який хоче перейти особа. Оскільки позивач вже отримує пенсію за віком, перехід з одного виду пенсії на інший неможливий. У звязку з чим, просить суд в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, справа вирішується судом на підставі наявних у справі матеріалів і доказів в порядку скороченого провадження, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, згідно якої скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільги дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розгляд та вирішення даної справи на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Статтями 71-72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, з 26.10.2011 року їй призначено пенсію у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах, як працівнику, який має не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, із зменшенням віку, передбаченого ст.. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 1 рік за кожні два роки.

Після призначення пенсії ОСОБА_1 продовжувала працювати та працювала до грудняи 2013 року, коли її було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 05.11.2015 року про призначення пенсії за віком.

ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя листом від 19.11.2015 року № 218/Ш-9 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком на загальних підставах відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, як вважає ОСОБА_2 Пенсійного фонду України Коумнарському районі м. Запоріжжя, вона вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно до п.«б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії розраховано відповідно до вимог Закону №1058.

Згідно до п.2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі- Закон № №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та звернулась до відповідача із заявою про призначення їй того самого виду пенсії: пенсії за віком на умовах і в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Відповідно до ст. 10 Закону № №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IVособи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком відповідно до цієї статті, проте право на пенсію за віком у неї виникло у 2008 року через зменшення пенсійного віку відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 26.10.2011 року їй вже була призначена пенсія за віком, але на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком №2. Відповідно до норм діючого законодавства вона не має права на ще одне призначення пенсії.

Пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону №1058, а Закон №1788 визначає лише право особи на пільгову пенсію.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Тобто, законодавець надав вичерпний перелік видів пенсій, які можуть бути призначені особі відповідно до Закону №1058.

Таким чином, з огляду на обставини справи, суд вважає, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, у відповідності до діючого законодавства, а за таких підстав позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на загальних підставах з 05 листопада 2015 року відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, оскільки їй вже призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», слід відмовити.

Посилання у позові на Постанову ВСУ від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, на ухвали в справах № К/800/2756/14 від 26.05.2015 року, № К/800/15618/15 від 03.06.2015 року як на правову позицію є безпідставним оскільки Верховний Суд розглянув справу за зовсім іншими правовідносинами, зокрема у справі, яка була предметом перегляду ВСУ предметом є переведення з одного виду пенсії за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший, зокрема, позивач до звернення з заявою про переведення на пенсію за віком отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не призначення одного й того самого виду пенсії.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 86, 159-163, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комунарському районі м.Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок пенсії - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України, постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська