Справа № 351/199/15-а 2-а/351/14/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Справа № 876/5180/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,
суддів Гуляка В.В.,
Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року в адміністративній справі № 351/199/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії і зобов`язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області із вказаним позовом, в якому, з уточненням позовних вимог, просив, визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Снятинському району Івано-Франківської області (далі УПФУ в Снятинському районі) від 29.01.2015 р. про відмову у призначенні йому пенсії та зобов`язати УПФУ в Снятинському районі призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням періоду військових зборів та проведення роботи на Чорнобильській АЕС з 24 грудня 1986 року по 21 травня 1987 р., з 18 листопада 2014 р.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Снятинському районі від 29.01.2015 р. про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано УПФУ в Снятинському районі призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням періоду військових зборів та проведення роботи на Чорнобильській АЕС з 24 грудня 1986 року по 21 травня 1987 року, з 18 листопада 2014 року.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржив відповідач УПФУ в Снятинському районі, який вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи і при винесенні рішення судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просить скасувати оскаржувану постанову та поставити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем при зверненні за призначенням пільгової пенсії не подано необхідні підтверджуючі документи
Крім того, УПФУ в Снятинському районі було зроблено запит в галузевий державний архів Міноборони України з проханням направити в їх адресу довідку про час перебування позивача в зоні відчуження, на який була отримана відповідь про те, що ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 24.12.1986 р. по 20.05.1987 р., в якій вказано тільки його зарплату за цей час без зазначення кількості днів його перебування в зоні відчуження.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, в листопаді 2012 р. позивач після досягнення 50 років та маючи 20 років трудового стажу звернувся до відповідача за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням періоду військових зборів та проведення роботи на Чорнобильській АЕС з 24 грудня 1986 року по 21 травня 1987 р.
Проте позивачу у призначенні пенсії було відмовлено, оскільки він не підпадав під дію статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», також позивачу було рекомендовано, щоб він звернувся до управління через два роки.
У листопаді 2014 року позивач повторно звернувся за призначенням пенсії і подав усі наявні у нього документи
03.02.2015 р. позивач отримав відмову в призначенні пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з тим, що у посвідченні учасника ліквідації немає штампу про його перереєстрацію, дату її проведення, вкладки до посвідчення, довідки військової частини про виконання робіт в зоні, в архівних документах Міністерства оборони не вказано дні, коли він працював у зоні відчуження.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено те, що позивач має право на умови надання пенсії за віком, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено спрямованість даного закону на захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Приміткою статті 10 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на території радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:
- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів мають право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 10 років;
- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 8 років;
- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році, мають право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 5 років.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , працюючи слюсарем на заводі «Коломия Сільмаш» з 24.12.1986 р. по 21.05.1987 р., перебував на навчальних зборах у військовій частині № НОМЕР_1 , яка базувалася в селищі Зелений Мис Чорнобильського району Київської області, що підтверджується довідкою № 204 від 21.05.1987 р. військової частини № НОМЕР_1 (а.с. 15).
Відповідно до архівної довідки Управління хімічних військ № 24/17170 від 11.06.1993 р. № 24/17170, позивач з 24.12.1986 р. по 20.05.1984 р. виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження. Дані роботи позивач виконував: з 20.03.1987 р. по 31.03.1987 р., з 19.04.1987 р. по 21.04.1987 р., з 03.05.1987 р. по 07.05.1987 р. (а.с.16).
Те, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини № 93631 (с-ще Зелений Мис Чорнобильського р-ну Київської обл.) у період з 24.12.1986 р., згідно наказу № 138 по 20.05.1987 р., згідно наказу № 115 та за яку йому було проведене нарахування грошового забезпечення підтверджується архівною довідкою Галузевого державного архіву Міноборони України № 4321/03 від 22.10.2014 р. (а.с.17).
Згідно військового квитка НОМЕР_2 , виданого 13.11.1980 р., позивач під час виконання згаданих робіт отримав дозу радіації в 11,5 бер (а.с.11, 12).
Внаслідок цього 07.01.2000 р. ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_3 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. категорії 2 (а.с.10).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (надалі Порядок) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно із пунктом 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на умови надання пенсії за віком, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки це підтверджується довідкою № 204 від 21.05.1987 р. в/ч № 93631, архівною довідкою Управління хімічних військ № 24/17170 від 11.06.1993 р. № 24/17170, архівною довідкою Галузевого державного архіву Міноборони України № 4321/03 від 22.10.2014 р., військовим квитком НОМЕР_2 виданим 13.11.1980 р. та посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. категорії 2 серії НОМЕР_3 , яке належним чином перереєстроване.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи видно, що позивач працював у зоні відчуження не менше 14 календарних днів у 1987 році, а тому він має право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 8 років.

За таких обставин, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снятинському районі Івано-Франківської області залишити без задоволення, а постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2015 року в адміністративній справі № 351/199/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 21 грудня 2015 року.