Справа № 815/4440/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4440/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника прокуратури ОСОБА_2

відповідач не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Говди Романа Михайловича про визнання неправомірними дії (бездіяльності), зобовязання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, прокурора Одеської області Говди Романа Михайловича в якому, з урахуванням заяви про доповнення, уточнення та зміну позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) прокуратури Одеської області та прокурора Одеської області Говди Р.М. щодо невжиття передбачених діючим законодавством заходів при розгляді звернення у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо долучення до особової справи ОСОБА_1 рішення суду від 07.04.2015р. про скасування наказу прокурора Одеської області № 313 від 31.01.2015 р.;

- зобов'язати прокуратуру Одеської області долучити до моєї особової справи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 р. про скасування наказу прокурора Одеської області № 313 від 31.01.2015 р.;

- зобов'язати прокуратуру Одеської області здійснити компенсацію премії за лютий 2015 року відповідно до Закону України «Про компенсацію»;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

В обґрунтування правової позиції позивач, зазначив:

По перше: подана ним заява за вхід № 4193 від 15.07.2015 р. розглянута лише в частині виплати премії, тоді як у заяві ставиться питання про долучення до особової справи копії судових рішень щодо скасування наказу прокурора Одеської області № 313 від 31.01.2015 р.

По друге: з вини прокуратури Одеської області я був незаконно позбавлений премії і за рішенням прокурора Одеської області Говди P.M. мені незаконно відмовлено у її виплаті, не дивлячись на існуюче рішення суду про скасування оголошеної мені догани, як незаконної.

Вказані дії відповідачів спричинили мені моральні страждання, що є підставою для стягнення з останніх моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача /прокуратури Одеської області/ в судовому засіданні проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав письмові заперечення в яких, зокрема, зазначив, що вимога про долучення до матеріалів особової справи судових рішень, не узгоджується з розділом 4 «Інструкції з обліку прокурорсько-слідчих кадрів в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України від 27.01.2012 № 5, згідної якої в особових справах не слід зберігати документи, які не містять характеризуючи даних працівника.

Відповідач /прокурор Одеської області Говда Роман Михайлович/ в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток засобами факсу за тел. Генеральної прокуратури України, що підтверджується наявними в матеріалах справи «Звітами про направлення від 17.12.2015 р. та 18.12.2015 р.», оскільки на теперішній час він призначений заступником Генерального прокурора України, наказом від 14.09.2015 р. № 147ц.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши доводи адміністративного позову, заперечень і пояснень, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступні факти та обставини.

31.01.2015 року прокурором Одеської області Призом А.А. видано наказ № 313к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за неналежне виконання службових обовязків, системні порушення в організації розгляду заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та звернень громадян, досудового розслідування кримінальних проваджень, первинного обліку роботи, незабезпечення контролю за веденням діловодства у підпорядкованому структурному підрозділі ОСОБА_1 оголошено догану.

Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом в якому просив визнати неправомірними дії прокуратури Одеської області та прокурора Одеської області Приза А.А при видачі наказу від 31.01.2015 року № 313к про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; скасувати наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015 року № 313 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Постановою суду у справі № 815/857/15 за позовом ОСОБА_1 від 07.04.2015 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015 року №313к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_1.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 р. вказана постанова залишена без змін.

15.07.2015 р. на адресу прокуратури Одеської області надійшла заява за вхід. №4193 від 15.07.2015 р., в якій ОСОБА_1 просить:

- долучити до особової справи копії судових рішень щодо скасування наказу прокурора Одеської області № 313 від 31.01.2015 р.;

- виплатити премію у визначеному ГПУ розмірі за лютий 2015 р., оскільки на підставі незаконного наказу прокурора Одеської області Приза А.А. № 313 від 31.01.2015 р. позивач був позбавлений цього права (а/с. 7).

29.07.2015 року за № 11-3218-15 на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь, на вказане звернення, якою повідомлено, що прокуратурою Одеської області 28.07.2015 р. подано касаційну скаргу з метою перевірки законності рішень прокуратури в судовому порядку (а/с. 8).

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносин суд виходив з наступного.

Приписами ст. 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи (ст. 19 Закону України «Про звернення громадян»).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач розглянув звернення ОСОБА_1 від 15.07.2015 р. не в повному обсязі, залишивши поза увагою питання про долучення до особової справи рішення суду, що свідчить про бездіяльність прокуратури Одеської області через ненадання відповіді на звернення в цій частині.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дії субєкта владних повноважень - активна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб.

Посилання прокуратури у відповіді на звернення від 15.07.2015 р. на подання касаційної скарги, як підставу для не виплати премії суперечить приписам чинного законодавства України.

Приписами ч. 1 ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що постанова від 07.04.2015 року набрала законної сили 08.07.2015 року, а отже обставини, які встановлені у постанові є доведеними фактами.

Також, у листі від 21.10.2015 р. № 11/1-27591-14, який адресований заступнику генерального прокурора України прокурору Одеської області Сакварелідзе Д.Г., зокрема, зазначається таке: «Оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, вищезазначений наказ прокурора Одеської області про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності скасовано, останній у своєму зверненні ставить питання - щодо виплати премії за лютий 2015 року, яка не була йому нарахована саме у зв'язку з накладенням дисциплінарного стягнення, визнаного судом протиправним.

За таких обставин, ураховуючи положення частини 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України щодо набрання законної сили ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду з моменту його проголошення, слід визнати, що вимоги ОСОБА_1 в частині виплати йому премії за лютий 2015 року є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного прошу вжити заходів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 належної йому премії за результатами роботи в лютому 2015 року».

Вказаним листом прокуратура України підтвердила протиправність дій прокуратури Одеської області щодо відмови у виплаті премії позивачу через касаційне оскарження.

Саме тому, з урахуванням цього листа, 11.11.2015 р. відповідачем по справі видано Наказ № 2944к про виплату позивачу премії за лютий місяць 2015 року в розмірі 60% фонду оплати праці. Відповідні виплати здійснені, що не заперечується позивачем по справі.

17.12.2015 року позивач надав до суду клопотання про залишення позовних вимог в частині зобовязання виплатити грошову премію за лютий 2015 року без розгляду, оскільки вказана вимога виконана у добровільному порядку.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд його задовольнив та залишив без розгляду вимогу щодо виплати грошової премію за лютий 2015 року.

Щодо вимоги про виплату грошової премію із застосуванням Закону України «Про компенсацію» слід зазначити таке.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація)

провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Компенсація проводиться у разі несвоєчасної виплати грошових доходів. Механізм нарахування сум компенсації визначено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (із змінами).

Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення), пенсії, стипендії та соціальні виплати.

Вказана правова позиція викладена у Рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15.10.2013 р. № 9-рп/2013 (справа № 1-18/2013), а саме: «Положенням статті Закону передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме: у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги».

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем порушені приписи чинного законодавства щодо виплати компенсації, а отже, для захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобовязати прокуратуру Одеської області нарахувати і виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату премії за лютий 2015 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

При цьому суд критично ставиться до заперечень представника відповідача щодо неможливості нарахування компенсації за несвоєчасну виплату премії, оскільки премія є одноразовою виплатою і на неї не розповсюджується Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Нині умови оплати праці державних службовців визначаються за Постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 р. № 268.

Преміювання працівників здійснюється у межах фонду преміювання, утвореного не менш ніж 10% посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Одеської області щодо недолучення до особової справи копії судового рішень від 07.04.2014 р. про скасування наказу прокурора Одеської області № 313 від 31.01.2015 р.

Бездіяльність субєкта владних повноважень - пасивна поведінка субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як встановлено судом, під час розгляду звернення позивача від 15.07.2015 року, відповідач питання щодо долучення до особової справи копії судового рішень від 07.04.2014 р. взагалі не розглядав.

Особова справа - це сукупність документів, які містять найповніші відомості про працівника і характеризують його біографічні, ділові, особисті якості. Вона посідає основне місце у системі персонального обліку працівників. На підставі документів, що групуються в ній проводиться вивчення, добір та використання кадрів управління. Заводяться особові справи на керівника підприємства, його заступників, начальників відділів та служб, їх заступників, матеріально відповідальних осіб, спеціалістів тощо. Оформлюється після зарахування працівників на роботу. Спочатку до особової справи заносять документи, що відображають процес приймання на роботу, потім - всі основні документі, які виникають протягом трудової діяльності працівника в установі.

При цьому, суд критично ставиться до посилань представника відповідача на те, що вимога позивача про долучення судового рішення не узгоджується з розділом 4 «Інструкції з обліку прокурорсько-слідчих кадрів в органах прокуратури України», затвердженої наказом Генерального прокурора України від 27.01.2012 № 5, згідної якої в особових справах не слід зберігати документи, які не містять характеризуючи даних працівника.

Приписами розділу 4 «Інструкції з обліку прокурорсько-слідчих кадрів в органах прокуратури України» визначено наступне.

4.1. Особова справа прокурорсько-слідчого працівника складається із сукупності документів, що містять відомості, необхідні у зв'язку із роботою в органах прокуратури України, і стосуються конкретного працівника.

4.2. Особова справа формується негайно після отримання наказу Генерального прокурора України, прокурора обласного рівня, ректора Національної академії прокуратури України про призначення працівника на посаду (перелік документів, необхідних для формування справи, у додатку N 1).

Якщо на працівника є раніше сформована особова справа, то вона об'єднується із новою.

4.3. Під час формування особової справи необхідно:

а) підшити доповнення до особового листка з обліку кадрів;

б) підшити документи у послідовному порядку для особової справи з позначенням на ній номера особової справи;

в) скласти опис документів, які містяться в особовій справі;

г) вписати прізвище працівника в книгу обліку особових справ за відповідним номером.

У кожному розділі особової справи всі документи підшиваються у хронологічному порядку і нумеруються наскрізною нумерацією.

В особових справах не слід зберігати документи, які не містять характеризуючих даних працівника (копії наказів про відпустки, надання допомоги тощо).

4.4. У ході формування особової справи необхідно керуватися такими вказівками:

а) доповнення до особової справи є відображення службового просування і змін в особових даних працівника;

б) особовий листок з обліку кадрів заповнюється працівником власноручно, чітко. В особовому листку даються ясні відповіді на всі зазначені в ньому питання. Скорочення слів, вжиття абревіатур не допускається.

Забороняється вносити зміни або доповнення в затверджений листок з обліку кадрів, а також застосовувати будь-які інші анкети.

Усі зміни особових даних проводяться за власноручно написаним рапортом прокурорсько-слідчого працівника або на підставі наданих ним копій відповідних документів.

в) автобіографія (додаток N 2) повинна бути написана власноручно і подавати опис (у вільній формі) основних подій життя і діяльності працівника, обов'язково спочатку вказуються відомості про себе, а потім про близьких родичів;

г) усі документи, які власноручно складаються особою та містяться в особовій справі, повинні мати дату складання та особистий підпис, а копії документів і витяги з наказів - засвідчені в установленому порядку.

4.5. В особовій справі працівника повинні бути такі документи:

Перший розділ:

а) доповнення до особового листка з обліку кадрів;

б) документи для проведення відбору на стажування згідно з Положенням про порядок стажування в органах прокуратури України;

в) особовий листок з обліку кадрів з фотокарткою (4 х 6);

г) автобіографія;

д) копія паспорта та ідентифікаційного коду;

є) копії документів про освіту, вчене звання, вчений ступінь, почесне звання;

ж) медична довідка про стан здоров'я для осіб, які вперше приймаються на роботу в органи прокуратури України;

з) довідка-об'єктивка про трудову діяльність;

і) декларація про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, у тому числі за кордоном у порядку та обсягах, визначених законами та іншими нормативно-правовими актами;

к) письмова згода на проведення спеціальної перевірки відповідно до статті 11 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції";

л) довідка про результати спеціальної перевірки.

Другий розділ:

а) заява (рапорт) на ім'я Генерального прокурора України, прокурора обласного рівня, ректора Національної академії прокуратури України про прийом на роботу і призначення на посаду або про звільнення з посади;

б) текст Присяги працівника прокуратури, скріплений особистим підписом;

в) подання про призначення, звільнення з посади;

г) направлення молодому фахівцеві на роботу, видане Генеральною прокуратурою України;

д) копії наказів про призначення, переміщення або звільнення з роботи;

є) витяги з наказів Генерального прокурора України про присвоєння класних чинів;

ж) копії (витяги) Указів Президента України про присвоєння вищих класних чинів та військових звань;

з) накази про тимчасове виконання обов'язків на вищій посаді;

і) протоколи про встановлення трудового стажу для нарахування надбавки за вислугу років.

Третій розділ:

а) дані професійно-психологічного тестування працівника;

б) атестації, характеристики, позитивні відгуки про працівника;

в) копії документів про підвищення кваліфікації працівника;

г) документи про нагородження і заохочення;

д) копії документів про зарахування працівника до кадрового резерву або виключення з нього.

Четвертий розділ:

а) копії наказів про дисциплінарні стягнення, довідки та пояснення щодо дисциплінарних стягнень;

б) довідки про наявність матеріалів перевірок стосовно працівника із зазначенням номера номенклатурної справи і дати проведення.

4.6. Приєднання до особової справи документів, характеризуючих працівника, або їх вилучення може проводитись лише з дозволу заступника Генерального прокурора України згідно з розподілом обов'язків між керівництвом Генеральної прокуратури України, ректора Національної академії прокуратури України, прокурора обласного рівня або керівника кадрового підрозділу.

4.7. Працівник кадрового підрозділу, отримуючи матеріали до особової справи, повинен перевірити дотримання правил їх заповнення, відповідність зазначених в них відомостей з оригіналом документів (паспорта, військового квитка, документа про освіту тощо) і своєчасно приєднати їх до особової справи.

У разі виявлення в поданих документах помилок або інших неточностей необхідно про це повідомити працівника, на якого формується особова справа, і відразу усунути ці недоліки.

4.8. Всі особові справи нумеруються наскрізною нумерацією, починаючи з першого номера і закінчуючи останнім, який відповідає загальній кількості посад, зазначених у пунктах 2.1, 2.2.

У випадку переведення працівника на іншу посаду номер його особової справи не змінюється.

4.9. Основним документом, який свідчить про наявність особових справ, є книга обліку особових справ.

Крім того, п. 4.5 «Інструкції» визначений перелік документів, які повинні знаходитись в особовій справі працівника, зокрема розділ 4 особової справи повинен містити: а) копії наказів про дисциплінарні стягнення, довідки та пояснення щодо дисциплінарних стягнень; б) довідки про наявність матеріалів перевірок стосовно працівника із зазначенням номера номенклатурної справи і дати проведення.

З урахуванням наявності у особовій справі розділу 4, який повинен містити відомості про наявні дисциплінарні стягнення, у випадку якщо ці відомості у встановленому законом порядку спростовані, цей факт повинен бути відображений у особовій справі.

На ОСОБА_1 наказом № 313 накладено дисциплінарне стягнення, що відображено у особовій справі. Вказані обставини було оскаржено позивачем в судовому порядку, за наслідками якого визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Одеської області Приза А.А. від 31.01.2015 року №313к про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_1.

Суд в свою чергу, вважає за необхідне зазначити, що призначення стадії оскарження рішення про застосування заходів дисциплінарного впливу є перевірка законності та обґрунтованості прийняття рішення про застосування заходів дисциплінарного впливу. Етапами цієї стадії є: 1) звернення особи або інших осіб з вимогою про захист законних прав та інтересів особи, щодо якої прийнято рішення про застосування заходів дисциплінарного впливу; 2) перегляд прийнятого рішення про застосування заходів дисциплінарного впливу; 3) прийняття рішення та ознайомлення з ним зацікавлених осіб. Зміст цієї стадії полягає в перевірці законності та обґрунтованості накладеного дисциплінарного стягнення.

Приписами ст. 2 Дисциплінароного статуту прокуратури України визначено, що працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Статтею 13 Дисциплінароного статуту встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи. З наказом можуть бути ознайомлені працівники відповідної прокуратури.

Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності може бути оскаржено працівником .

Також суд звертає увагу, що професійний обовязок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку та законності.

Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре імя, особистий авторитет, вірність службовому обовязку, даному слову і прийнятим моральним зобовязанням.

Гідність нерозривно повязана з обовязком і честю та являє собою єдність морального духу і високих моральних якостей, їх формування та підтримку в самому собі й інших людях.

З урахуванням приписів національного законодавства та встановлених фактичних обставин у справі, суд приходить до висновку, що відомості (постанова суду від 07.04.2015 р. по справі № 815/857/15) мають важливе значення, як характеризуючи ознаки посадової особи ОСОБА_1 в розумінні приписів Дисциплінарного статуту, оскільки позивач був працівником прокуратури та займав посаду начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області, а отже, повинні міститися у матеріалах особової справи, як такі, що спростовують доводи викладені при накладенні дисциплінарного стягнення.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Право фізичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу. Зокрема, ст. 56 Конституції України встановлює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, стаття 23 якого встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначає, що вчинене відповідачем порушення його прав призвело до глибоких моральних та душевних страждань.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і протиправним діянням відповідачів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. у звязку із недоведеністю позивачем факту заподіяння йому моральних та фізичних страждань.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), та згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області щодо недолучення до особової справи копії судового рішень від 07.04.2014 р. про скасування наказу прокурора Одеської області № 313 від 31.01.2015 р.

Визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо не виплати грошової премії за лютий 2015 року.

Зобов'язати прокуратуру Одеської області долучити до особової справи ОСОБА_1 копію рішення від 07.04.2015 року.

Зобов'язати прокуратуру Одеської області нарахувати і виплатити компенсацію за несвоєчасну виплату премії за лютий 2015 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

В іншій частині відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.