Справа № 2а-3170/10/0370
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Київ К/9991/72079/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Ємельянова В.І., Рецебуринський Ю.Й.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012р. у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ковельському районі Волинської області про скасування вимоги, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги УПФУ в Ковельському районі Волинської області від 04.11.2010р. №Ф-139 про сплату боргу в розмірі 632,46 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2010р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012р., у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене судами рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно пункту 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону належать до платників страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 цього ж нормативно-правового акта нараховувати, обчислювати та сплачувати в установлені строки й у повному обсязі страхові внески.

Стеттею 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство.

Відповідно до частин 2, 3 статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в УПФУ в Ковельському районі Волинської області. Обрав особливий спосіб оподаткування - єдиний податок на 2010 рік.

04.11.2010р. УПФУ в Ковельському районі Волинської області винесено вимогу №Ф-139 про сплату недоїмки зі сплати страхових внесків за липень-вересень 2010 року в розмірі 632,46 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство та іншим законодавством не можуть встановлюватись пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати.

Крім того, суди виходили з того, що призначення позивачу пенсії за вислугу років не є підставою для звільнення його від сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки позивачем страхові внески у спірний період сплачені не були, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності, а тому суди обґрунтованого прийшли до висновку про відмову у задоволенні позову.

Крім того, право на довічну пенсію в порядку Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач не набув, після призначення пенсії за вилугу років займається підприємницькою діяльністю, а тому передбачені частиною першою статті 13 цього Закону підстави для припинення участі позивача у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування відсутні.

Відповідно до частини першої статі 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07.12.2010р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2012р. у даній справі - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський