Справа № 802/2212/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2212/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

22 грудня 2015 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до відділу Державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції, відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приват Банк" про скасування постанов про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції, відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приват Банк" про скасування постанов про арешт майна.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року - без змін.

Представник відділу Державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 судове засідання не з'явилася, однак на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ КБ "Приват Банк" в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 травня 2007 року між АТ "Укрсиббанк" та громадянкою ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредитні кошти в сумі 100000,00 грн..

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором, 03.05.2007 року між АТ "Укрсиббанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 9560, предметом якого є нежитлове приміщення - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А. Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 1096. В зв'язку з посвідченням цього Іпотечного договору 03.07.2007 року накладено заборону відчуження зазначеного в договорі нежитлового приміщення - магазину до припинення дії договору. Вказана заборона зареєстрована в реєстрі за № 1097.

Згідно з п. 4 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі:

- передачі Іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без попередньої згоди Іпотекодержателя;

- порушення Іпотекодавцем правил про заміну предмету іпотеки, що встановлені п.п. 1.5, 2.3.3 цього договору;

- порушення Іпотекодавцем правил про наступну іпотеку;

- порушення Іпотекодавцем правил про розпорядження предметом іпотеки;

- порушення Іпотекодавцем зобов'язань щодо вживання заходів необхідних для збереження Предмета іпотеки;

- невиконання Іпотекодавцем зобов'язань, згідно з п.2.3.7, 2.3.9, 2.3.10;

- порушення проти Іпотекодавця справи про банкрутство.

12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк», яке виступає правонаступником АКІБ Укрсиббанк, та ТОВ "Кей-Колект" було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого Банк відступає позивачу свої Права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, що зазначені у Реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а позивач шляхом надання фінансової послуги Банку набуває Права вимоги такої заборгованості від Боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним Договором.

Також, 12.12.2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та ТОВ "Кей-Колект", на підставі вищезазначеного договору факторингу №1, укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 5207-5208.

Як вбачається з додатку №1 до Договору факторингу №1 від 12.12.2011 року та Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, ПАТ Укрсиббанк за вказаними договорами було відступлено Право вимоги заборгованості за Кредитним договором 0 від 03 травня 2007 року, згідно якого боржником є ОСОБА_3.

Отже, станом на 12 грудня 2011 року всі права та обов'язки Кредитора за Кредитним договором № 0 та Іпотекодержателя за іпотечним договором від 03 травня 2007 року, укладеними між АКІБ Укрсиббанк та ОСОБА_3, перейшли до ТОВ Кей-Колект.

Однак, як в подальшому стало відомо позивачу, старшим державним виконавцем відділу ДВС Шаргородського РУЮ ОСОБА_6, за заявою ПАТ КП "Приватбанк" від 15.02.2011 про відкриття виконавчого провадження, прийнято постанови №АА947736 від 01.12.2010 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та № ВП24539995 від 17.02.2011 про відкриття виконавчого провадження, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 (ідент. код НОМЕР_1), у тому числі на майно, що на той час знаходилося в іпотеці ПАТ "Укрсиббанк", право вимоги на яке відступлено позивачу за договором факторингу №1 від 12.12.2011, а саме на магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А.

Таким чином, судом встановлено, що право застави (іпотеки) у ПАТ "Укрсиббанк" виникло з 03.05.2007 ( з моменту укладення нотаріально посвідченого договору іпотеки ), разом з тим державним виконавцем арешти на спірне майно були накладені пізніше - в 2010 - 2011 роках.

Позивач вважає прийняті державним виконавцем постанови № АА947736 від 01.12.2010 та № ВП24539995 від 17.02.2011, на підставі яких було зареєстровано обтяження, протиправними, оскільки арешт вищезгаданого майна позбавляє ТОВ Кей-Колект законного права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити свої вимоги як кредитора.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 8 ст. 54 Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що, за положеннями статті 1 Закону України Про іпотеку, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України Про іпотеку).

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України Про іпотеку пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до досліджених матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, що оскаржувана постанова №ВН24539995 від 17.02.2011 була винесена на підставі виданого Шаргородським районним судом Вінницької області виконавчого листа №2-25/2011 від 14 лютого 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КП "Приватбанк" заборгованості по одержаному кредиту в сумі 98595,00 грн., а також судових витрат в сумі 1079,00 грн.. Разом з тим, як пояснив в судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача 1, в зв'язку з пожежею, що трапилась у 2011 році в приміщенні відділу ДВС Шаргородського району, документи, на підставі яких була винесена постанова АА947736 від 01.12.2010 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, як і сама постанова, були знищені, на підтвердження чого представник відповідача 1 надав Акт про пожежу від 30.03.2011. При цьому, факт винесення постанови № АА947736 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 01.12.2010 підтверджується відомостями з книги обліку витрачання бланків документів виконавчого провадження та бланків для копій документів виконавчого провадження.

Суд зауважує, що в даному випадку накладення арешту на все майно боржника, в тому числі і на те, що вже є предметом іпотеки за іншим кредитним договором де стягувачем є інша особа, не узгоджується з нормами ч. 8 ст. 54 Закону України Про виконавче провадження та ч. 6 ст.3 Закону України Про іпотеку щодо пріоритету права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зазначені висновки суду в повній мірі узгоджуються з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в постанові № К/800/9687/13 від 19 лютого 2015 року.

Крім того, з долучених до матеріалів справи витягу з Державного реєстру рухомого майна на запит органу державної влади №31193378 від 26.04.2011, витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців №31193547 від 26 квітня 2011 року, вбачається, що переважне право (пріоритет) позивача на предмет іпотеки підтверджується тим, що запис про реєстрацію заборони відчуження магазину на підставі договору іпотеки внесено раніше (03.05.2007), ніж накладено арешт на все майно боржника згідно з постановою №АА947736 від 01.12.2010 Шаргородського відділу ДВС Вінницького РУЮ (03.12.2010) та на все нерухоме майно боржника згідно з постановою №24539995 від 17.02.2011 Шаргородського відділу ДВС Вінницького РУЮ (26.04.2011).

Оскільки право іпотеки на магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, буд. 68А, яке виникло на підставі належним чином укладеного договору від 03 травня 2007 року, на момент накладення спірного арешту не було припинено, суд дійшов висновку, що відповідачем 1 були порушені умови та порядок звернення стягнення на заставлене майно, визначені ст. 52 Закону України Про виконавче провадження.

Крім того, про помилковість накладення арешту на все майно ОСОБА_3 фактично зазначає і відповідач 2 в листі від 29.05.2015 року за вих. № ДВ-8 4259/2.1-28/8 на адресу ОСОБА_3.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов в частині скасування постанов відділу ДВС Шаргородського РУЮ № АА947736 від 01.12.2010 та № 24539995 від 17.02.2011, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, в частині накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А., підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги ТОВ "Кей-Колект" щодо зобов'язання відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Вінницькій області звільнити заставлене майно, а саме: нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А, з під арешту, з огляд у на наступне.

Порядок та підстави зняття арешту з майна передбачені ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Разом з тим, в даному випадку, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про скасування постанов про накладення арешту, а не з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що ч. 3 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що постанови відділу ДВС Шаргородського РУЮ № АА947736 від 01.12.2010 та № 24539995 від 17.02.2011, якими накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, в частині накладення арешту на нежитлову будівлю - магазин, загальною площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Коцюбинського, будинок 68А підлягають скасуванню.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишено без руху у зв'язку не сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

30 листопада 2015 року на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, а саме здійснено оплату судового збору в сумі 53,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2915 від 26 листопада 2015 року.

Однак, відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору №484-VIII, який набрав чинності з 01 вересня 2015 року, подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Як випливає з матеріалів справи, позивачем при звернені до суду першої інстанції сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 73,08 грн.

Отже, апелянту необхідно було сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги 80,38 грн. (73,08грн.*110% = 80,38 грн.)

А тому, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку що з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області необхідно стягнути судовий збір у розмірі 26,79 грн. (80,38 - 53,59 = 26,79).

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року - без змін.

Присудити з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 26 (двадцять шість) грн. 79 коп. за такими реквізитами: Одержувач УК у м. Вінниці (м. Вінниця), код платежу 22030001; Код ; Банк: ГУ ДКСУ у Вінницькій області; МФО: 802015; р/р: 1002 за подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8