Справа № 808/5623/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

808/5623/13-а

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року у справі за позовом Березовець Наталії Геннадіївни та Березовець Марії Павлівни в особі законного представника Березовець Наталії Геннадіївни до Міністерства оборони України, третя особа – Запорізький обласний військовий комісаріат, про зобов’язання прийняти рішення та вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Березовець Наталія Геннадіївна та Березовець Марія Павлівна в особі законного представника Березовець Наталії Геннадіївни звернулися з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа – Запорізький обласний військовий комісаріат, в якому просили зобов’язати відповідача прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв’язку зі смертю Березовець Павла Івановича сім’ї померлого Березовець Наталії Геннадіївни та Березовець Марії Павлівни, обчислену у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 2008 року №499, у розмірі десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою на день смерті Березовець Павла Івановича, але не менше від 100 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а також здійснити переказ коштів на виплату призначеної одноразової грошової допомоги на відповідні реєстраційні рахунки Запорізького обласного військового комісаріату для подальшої безпосередньої виплати позивачам.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили про протиправну відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги сім’ї померлого військовослужбовця, оскільки захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, пов’язане з виконанням обов’язків військової служби, у зв’язку з чим позивачі мають право на одержання допомоги у відповідності до ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов’язок і військову службу» та на виплату вказаної допомоги у порядку та розмірі визначеному ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абз.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов’язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року, адміністративний позов повністю задоволено; зобов’язано Міністерство оборони України призначити та виплатити сім’ї померлого Березовець Наталії Геннадіївні та Березовець Марії Павлівні в особі законного представника Березовець Наталії Геннадіївні у зв’язку із смертю Березовець Павла Івановича одноразову грошову допомогу, передбачену ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов’язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із наявності у сім’ї померлого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство оборони України звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Березовець Павло Іванович проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді ординатора хірургічного відділення військової частини А3309 у військовому званні майор медичної служби.

16 листопада 2012 року Березовець П.І. помер дорогою з дому на роботу, смерть констатовано лікарем швидкої допомоги о 07 год.39 хв.

19 листопада 2012 року складено акт №815 службового розслідування по факту смерті військовослужбовця військової частини А3309 майора м/с Березовця П.І., яким підтверджено, що факт смерті військовослужбовця настав на шляху слідування на службу, тобто тоді коли останній виходив з місця мешкання, прямуючи на службу. Також вказаним актом встановлено, що смерть майора м/с Березовця П.І наступила під час виконання обов’язків військової служби.

Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв’язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30 листопада 2012 року №233 підтверджено, що захворювання майора медичної служби Березовця Павла Івановича «Гостра коронарна недостатність», яке призвело до смерті, пов’язане з проходженням військової служби.

3 17 листопада 2012 року майора медичної служби Березовця П.В. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв’язку із смертю (наказ командира військової частини А3309 від 19 листопада 2012 року №161).

Наказом першого заступника Міністра оборони України від 09 січня 2013 року №2 майора медичної служби Березовця П.І. виключено із списків особового складу Збройних Сил України у зв’язку зі смертю.

11 лютого 2013 року Березовець Наталія Геннадіївна звернулася до Запорізького обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв’язку зі смертю її чоловіка майора медичної служби Березовця П.І.

15 лютого 2013 року заява Березовець Наталії Геннадіївни на виплату одноразової грошової допомоги члена сім’ї померлого військовослужбовця разом з доданими до неї документами направлена для розгляду до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

25 березня 2013 року Департамент фінансів Міністерства оборони України опрацював направлені документи для призначення та виплати одноразової допомоги членам сім’ї померлого майора медичної служби Березовця П.І. та повідомив, що смерть майора медичної служби пов’язана з проходженням військової служби, а не з виконанням обов’язків військової служби, тому члени сім’ї військовослужбовця не мають права на отримання вказаної допомоги.

17 квітня 2013 року Запорізьким обласним військовим комісаріатом направлено лист №445/9с на адресу Березовець Н.Г., в якому зазначено, що Військово-лікарською комісією Південного регіону встановлено, що смерть майора медичної служби пов’язана з проходженням військової служби, а не з виконанням обов’язків військової служби, то члени сім’ї військовослужбовця не мають права на отримання згаданої допомоги.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі в Збройних Силах України, а також членів їх сімей.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

За змістом ч.3 ст.24 закону України «Про військовий обов’язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов’язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; з) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов’язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов’язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов’язки не були пов’язані з військовою службою; 5) під час виконання обов’язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов’язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов’язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов’язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов’язків військової служби сім’ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов’язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі – Порядок).

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що у разі загибелі (смерті) під час виконання обов’язків військової служби військовослужбовця, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов’язаного чи резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві сім’ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога:

- сім’ї загиблого (померлого) військовослужбовця строкової служби, а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям - у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом;

- сім’ї загиблого (померлого) військовозобов’язаного чи резервіста, який був призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, а в разі її відсутності - його батькам та утриманцям - у розмірі десятирічного грошового забезпечення зазначеного військовозобов’язаного чи резервіста виходячи з окладу за військовим званням у запасі та максимального окладу за посадою, до якої він був приписаний у запасі;

- сім’ї загиблого (померлого) військовозобов’язаного, який перебуває на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, а в разі її відсутності – його батькам та утриманцям - у розмірі десятирічного грошового забезпечення зазначеного військовослужбовця за останньою посадою, яку він займав на день загибелі (смерті), виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Як встановлено п.8 Порядку, військовослужбовець, військовозобов’язаний чи резервіст вважається таким, що виконує обов’язки військової служби відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено елементи грошового забезпечення військовослужбовців до складу яких входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог, оскільки смерть військовослужбовця майора медичної служби Березовця П.І. настала під час виконання ним обов’язків військової служби, а тому позивачі, як члени сім’ї померлого, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 – 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді