Справа № 810/4914/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року м.Київ 810/4914/15

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації,

Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області

про визнання неправомірними рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1Є.) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі відповідач-1, Департамент), Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області далі відповідач-2, управління соц.захисту) в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області від 30.03.2015 № 10/01-15 у направленні подання до Київської обласної адміністрації на видачу посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4.

- визнати неправомірною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 04.08.2015 № 05-59-1583 у видачі ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4;

- зобовязати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області направити до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4;

- визнати за ОСОБА_1 статус особи яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4 та зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області у прийнятті документів на видачу йому посвідчення встановленого зразка категорії 4, як особі яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, так само, як і відмова Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації видати відповідне посвідчення категорії 4 - є неправомірними.

На думку позивача, посилання відповідачів, як підставу для відмови, на Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 76 від 28.12.2014, яким виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме - виключено зону посиленого радіоекологічного контролю є безпідставним.

Позивач стверджує, що відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою КМУ № 51 від 20 січня 1997 року, він має право на отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 із числа осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Звертає увагу, що з приписами чинного законодавства України, а саме: Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", а також Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 № 791а-XII, місто Славутич Київської області, де він проживає з 1987 року віднесено до зони радіоактивного забруднення.

Позивач також зауважив, що з огляду на зазначене, та відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII він має право на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 з видачею йому відповідного посвідчення.

В ході судового розгляду справи позивач підтримав доводи позовної заяви та додатково пояснив, що він має право на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 ще з 1993 року. Водночас, протягом 1993-2015 років до уповноважених органів для визначення такого статусу та видачі відповідного посвідчення він не звертався. Позивач зауважив, що отримавши посвідчення категорії 3 у 1992 році, вважав, що такий статус надає йому більше пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, ніж статус осіб віднесених до категорії 4. Разом з цим, звернувшись до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком, дізнався, що підставою для зниження пенсійного віку є, зокрема, наявність у постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи особи посвідчення саме категорії 4. При цьому, позивач також звернув увагу суду, що члени його сімї мають статус потерпілих осіб категорії 4 та відповідні посвідчення, які є чинними на теперішній час та надають визначені законодавством для вказаної категорії пільги та компенсації.

Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі позов не визнали та просили суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів заперечень зазначили, що оскаржувані відмови прийняті з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб, наданих їм законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

Крім того, відповідачем - 2 у письмових запереченнях зазначено, що 27.01.2015 до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради надійшов лист Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, в якому зазначено, що у звязку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» починаючи з 01.01.2015 в Департаменті не будуть прийматись подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4. Отже, з огляду на зазначене, Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради не мало правових підстав для направлення подання на оформлення посвідчення категорії 4 ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Представник Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у судовому засіданні пояснив, що відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 20.02.1997 № 51, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Разом з цим, Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2015, виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Таким чином, відповідач стверджує, що позивач не проживає на території забрудненої зони, оскільки такої зони вже немає та у звязку з чим ОСОБА_1 не має статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наведених підстав представник відповідача 1 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на їх безпідставність.

Відповідач 2 явку уповноважених представників Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області до суду не забезпечив. Разом з цим, 24.11.2015 надав до суду клопотання в якому зазначив, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просив суд розглянути справу за відсутності представників Управління.

Відповідно до частини четвертої статі 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому суд протокольною ухвалою від 01.12.2015 вирішив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи та матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду у м. Славутичі з заявою про призначення йому пенсії за віком. Водночас, на вказане звернення Управлінням Пенсійного фонду позивача було повідомлено, що правові підстави для призначення йому пенсії (зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») відсутні. Управлінням Пенсійного фонду позивачу розяснено, що відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку необхідне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, яке ОСОБА_1 разом з заявою № 517 від 26.03.2015 не надавалось (а.с. 14, 15-16).

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2015 позивач звертався до Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області з заявою в якій просив останнього вирішити питання щодо видачі йому посвідчення особи, яка постійно проживала та (або) працювала на території посиленого радіологічного контролю не менше 4х років станом на 01.01.1993 (а.с. 13).

Разом з цим, листом № 10/01-15 від 30.03.2015 позивачу було надано відповідь, що Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 № 76-VІІІ (який набрав чинності 01.01.2015) виключено абзац пятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю до якої було віднесено м.Славутич. Таким чином, починаючи з 01.01.2015 департамент не приймає подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення посвідчень категорії 4 серії В (розяснення Департаменту соціального захисту населення Київської ОДА (від 23.01.2015 № 05-49-143) (а.с.12).

22.07.2015 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації з заявою відповідно до якої просив вирішити питання видачі йому посвідчення особи, яка постійно проживала та (або) працювала на території посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років станом на 01.01.1993 (а.с. 9).

На вказане звернення, листом № 05-59-1583 від 04.08.2015, позивачу було повідомлено, що з 01.01.2015 (дати набрання чинності Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VІІІ) ОСОБА_1 не проживає на території забрудненої території. З огляду на вказане, у Департамента соціального захисту населення Київської облдержадміністрації відсутні правові підстави для видачі йому дублікату посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Зазначено, що поновлення розгляду порушеного права можливо лише за умови внесення відповідних змін до чинного законодавства України.

Вважаючи, відмови Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області та Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації у видачі посвідчення категорії 4 неправомірними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, врегулюванні нормами Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796).

Відповідно до статті 9 Закону № 796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Питання віднесення осіб до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи визначенні нормами статей 11, 14 вказаного Закону.

До четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

За змістом статей 14 і 65 Закону № 796 для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону № 796 передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення статті 15 Закону № 796 кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку № 51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796.

Відповідно до статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 № 791 а -XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони, а саме: зона відчудження, зона безумовного (обовязкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення.

Разом з цим, приписами вказаної норми в редакції до 01.01.2015, до територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи було віднесено також і зону посиленого радіологічного контролю.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення. Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови м. Славутич віднесено до зони радіоактивного забруднення за соціально-економічним фактором.

Як встановлено судом, та не заперечувалось відповідачами, починаючи з 13.03.1987 та по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17).

Отже, з наведеного вбачається, що станом на 01.01.1993 позивач постійно проживав на території посиленого радіологічного контролю більше 4 років, а тому в розумінні Закону № 796 є безумовно потерпілою від Чорнобильської катастрофи особою.

За змістом статей 14 і 65 Закону № 796 для визначення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Водночас, як вбачається з адміністративного позову, саме відмова у видачі позивачу відповідного посвідчення є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Як було встановлено судом, підставою для відмови у визначенні позивачу статусу особи постраждалої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідного посвідчення слугувало внесення змін до законодавства, а саме виключення з 01.01.2015 з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи зони посиленого радіоекологічного контролю.

Разом з цим, суд зазначає, що доводи відповідачів про виключення зони посиленого радіологічного контролю не є достатньою та правомірною обставиною для відмови позивачу у встановленні статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідного посвідчення, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VІІІ, дійсно, виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону № 791а-XII, яким встановлювалося, що до зон радіоактивно забруднених територій відноситься зона посиленого радіоекологічного контролю.

Водночас, суд звертає увагу, що вказані зміни стосуються виключно питання правового режиму відповідної території, яка зазнала радіоактивного забруднення та не відносяться до інших питань, врегульованих законодавчими актами, зокрема, щодо визначення статусу та пільг осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд також акцентує увагу, що жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не відбулось.

Крім того, з аналізу приписів вказаних нормативно-правових актів вбачається, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу повязана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Аналогічної правової позиції дотримується і Київський апеляційний адміністративний суд, про що зазначалось в ухвалі від 07.12.2015 в адміністративній справі № 810/2623/15.

В ході судового розгляду справи судом також встановлено, що позивач мав право отримати посвідчення з визначенням статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 ще до 01.01.2015. Водночас, з відповідною заявою до уповноважених на те органів ОСОБА_1 не звертався, оскільки 01.11.1992 він отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році (категорія 3, серія А № 093623) та вважав, що пільги, а також компенсації передбачені для осіб потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 безумовно розповсюджуються і на учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1990 році (категорія 3), зокрема, в частині зменшення пенсійного віку.

Крім того, представник Департамента соціального захисту населення Київської облдержадміністрації у судовому засіданні пояснив суду, що наявність у позивача посвідчення категорії 3 не позбавляє його права додатково отримати посвідчення категорії 4.

Таким чином, з огляду на зазначене, судом встановлено, що позивач має всі юридичні підстави передбачені діючим законодавством на отримання посвідчення категорії 4 серії В, оскільки станом на 01.01.1993 він постійно проживав на території посиленого радіологічного контролю більше 4 років, що підтверджується довідками встановленого законодавством зразка.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії суд зазначає наступне.

Абзацом третім пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Приписами вказаної норми передбачено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Судом також встановлено, що Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації діє на підставі Положення «Про департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 05.02.2013 № 43.

Згідно з пунктом 1 цього Положення Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, та є підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень відповідача, визначених у пункті 34 вказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, повязаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні підтвердив, що саме Департамент опікується питаннями, повязаними із визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, та, зокрема, видає відповідні посвідчення особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи.

Отже, з наведеного вбачається, що в даному випадку саме Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації уповноважений надати ОСОБА_1 посвідчення особи постраждалої від Чорнобільської катастрофи категорії 4 відповідно до подання місцевого органу виконавчої влади за місцем проживання цієї особи, а саме виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області.

Водночас, як було встановлено судом, підставою для повернення Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Славутицької міської ради документів позивача є саме правова позиція Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації, викладена в листі від 23.01.2015 № 05-49-143.

У вказаному листі Департаментом було надано розяснення, що на підставі Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України № 76-VІІІ, яким виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, з 01.01.2015 року не будуть прийматися подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Проте, суд зауважує, що лист Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації від 23.01.2015 № 05-49-143, на який посилається відповідач - 2, не є рішенням органу виконавчої влади, не відносяться до регуляторних актів та носить лише інформаційний характер, а отже не має застосовуватися у діяльності відповідача-2 як обов'язковий та беззаперечний документ.

Аналогічних висновків також дійшла колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду під час розгляду апеляційної скарги в адміністративній справі № 810/3002/15, про що зазначено в постанові від 04.11.2015.

При цьому, суд акцентує увагу, що саме безпідставна відмова Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації приймати подання райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 (про що не заперечувалось представником відповідача - 1 в судовому засіданні) позбавила позивача можливості подати на розгляд документи щодо присвоєння відповідного статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та видачі відповідного посвідчення.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин, вказані дії відповідача - 2 в частині відмови в прийнятті відповідних документів та оформленні подання до Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації для видачі посвідчення постраждалого 4 категорії є неправомірними та такими, що порушують права позивача.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відмова Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області у направленні подання до Київської обласної адміністрації на видачу посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4 є протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України gравосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність відмови Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області щодо направлення подання до Київської обласної адміністрації на видачу ОСОБА_1 посвідчення категорії 4, суд дійшов висновку про необхідність забезпечення реалізації законних прав позивача шляхом зобовязання відповідача 2 направити до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4.

Що стосується визнання неправомірною відмови Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 04.08.2015 № 05-59-1583 у видачі ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, суд зазначає про таке.

Як вже зазначалось відповідно до вимог чинного законодавства, рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Водночас, судом встановлено, що Управлінням соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області не було направлено до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації жодних документів для видачі позивачу посвідчення, а тому підстави для прийняття будь-якого рішення у відповідача 2 були відсутні.

Таким чином, враховуючи, що жодного рішення Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації не приймалось, позовні вимоги в частині визнання неправомірної відмови Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у видачі позивачу посвідчення категорії 4 задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача - 1 визначити позивачу статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 з видачею відповідного посвідчення, суд зазначає про таке.

Приписами статті 65 Закону № 796 встановлено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Таким чином, визначення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи та видача відповідного посвідчення є виключно дискреційними повноваженнями Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Разом з тим, завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Таким чином, вимога позивача щодо визнання за ним статусу особи, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4 та зобов`язання відповідача - 1 видати посвідчення є втручанням у дискреційні повноваження органу, що є неприпустимим. Водночас, суд звертає увагу, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, з урахуванням викладених у даному рішенні висновків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як встановлено судом, відповідачі не понесли судових витрат, тому вони на їх користь стягненню не підлягають.

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки вимог про відшкодування судових витрат позивач не заявляв, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області від 30.03.2015 № 10/01-15 у направленні подання до Київської обласної адміністрації на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4.

3. Зобовязати Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області направити до Київської обласної державної адміністрації подання на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4.

4. Зобовязати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Славутицької міської ради Київської області на видачу ОСОБА_1 посвідчення встановленого зразка, як особі, яка постійно проживала (є) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, категорія 4, з урахуванням викладених у даному рішенні висновків.

5. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний су.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.