Справа № 826/15119/15
Суддя: Кротюк О.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 грудня 2015 року № 826/15119/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кротюка О.В. , суддів Літвінової А.В. Мазур А.С. розглянувши в порядку письмового провадження

за позовом ОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України Міністерства освіти і науки України

провизнання бездіяльності та дії протиправними, визнання нечиною постанови №567 від 24.07.2013 в частині, визнання нечинним Наказу №1059 від 14.09.2011

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач - 1), Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач - 2) та просить суд:

1. Визнати такою, що не відповідає акту вищої юридичної сили - Закону України «Про вищу освіту» (від 1 липня 2014 року № 1556-VII), та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. №567 в частині пунктів 3, 6, 7, 24, 25-30, 38, 41, 43, 44 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, затвердженого вказаною постановою, щодо надання Міністерству освіти і науки повноважень з утворення, визначення складу та керівництва спеціалізованої вченої ради, визначення та зміни її профілю, застосування заходів впливу до спеціалізованої вченої ради, офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду дисертацій, аж до припинення діяльності ради чи позбавлення права перелічених осіб участі в атестації наукових кадрів, затвердження рішень спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видачу дипломів доктора та кандидата наук; прийняття інших рішень, пов'язаних з присудженням (позбавленням) наукового ступеня, надсиланням дисертації та атестаційної справи здобувача для додаткового розгляду;

2. Визнати таким, що не відповідає акту вищої юридичної сили - Закону України «Про вищу освіту» (від 1 липня 2014 року № 1556-VII), та нечинним Наказ Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.09.2011р. №1059, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 р. за № 1170/19908, в частині пунктів 1.1, 1.4, 1.5, 1.9, 2.1, 2.2, 3.6, 4.1, 4.3, 4.7-4.11, 6.1-6.6 Положення про спеціалізовану вчену раду, затвердженого вказаним наказом, щодо встановлення для Міністерства освіти і науки повноважень з утворення, визначення складу та керівництва спеціалізованої вченої ради, визначення та зміни її профілю, застосування заходів впливу до спеціалізованої вченої ради, офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду дисертацій, аж до припинення діяльності ради чи позбавлення права перелічених осіб участі в атестації наукових кадрів, затвердження рішень спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видачу дипломів доктора та кандидата наук; прийняття інших рішень, пов'язаних з присудженням (позбавленням) наукового ступеня, надсиланням дисертації та атестаційної справи здобувача для додаткового розгляду;

3. Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення свого нормативно-правового акту - Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. № 567 - у відповідність із Законом України «Про вищу освіту» (від 1 липня 2014 року № 1556-VII), а також щодо не забезпечення приведення нормативно-правового акту - Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від" 14.09.2011 р. № 1059, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 р. за № 1170/19908, - у відповідність із цим Законом та зобов'язати Кабінет Міністрів України виконати вказані вимоги Закону «Про вищу освіту» (від 1 липня 2014 року № 1556-VII) щодо зазначених нормативно-правових актів;

4. Визнати протиправними дії, здійснені після 06 березня 2015 р. Міністерством освіти і науки та спрямовані на утворення, визначення складу та керівництва спеціалізованої вченої ради, визначення та зміни її профілю, застосування заходів впливу до спеціалізованої вченої ради, офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду дисертацій, аж до припинення діяльності ради чи позбавлення права перелічених осіб участі в атестації наукових кадрів, затвердження рішень спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видачу дипломів доктора та кандидата наук; прийняття інших рішень, пов'язаних з присудженням (позбавленням) наукового ступеня, надсиланням дисертації та атестаційної справу здобувача для додаткового розгляду.

Відповідачі проти позову заперечили з підстави викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.11.2015 судом в порядку ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

встановив:

ОСОБА_1 з 01.12.2013 року був зарахований до докторантури Національного університету Державної податкової служби України. 02.03.2015 року ОСОБА_1 на підставі наказу від 26.02.2015 року відрахований з докторантури, з огляду на завершення роботи над дисертаційним дослідженням.

У зв'язку з набранням чинності 06.09.2014 року Закону України "Про вищу освіту" (№ 1556-VII від 01.07.2014, далі - Закон) позивач стверджує про невідповідність вимогам вказаного закону деяких положень Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. №567, зокрема пунктів 3, 6, 7, 24, 25-30, 38, 41, 43, 44 Порядку присудження наукових ступенів і присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника та Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.09.2011р. №1059 в частині пунктів 1.1, 1.4, 1.5, 1.9, 2.1, 2.2, 3.6, 4.1, 4.3, 4.7-4.11, 6.1-6.6 Положення про спеціалізовану вчену раду.

Позивач вказує, що така невідповідність перешкоджає йому реалізувати своє право пройти атестацію, передбачену ст. 6 Закону.

Стаття 161 КАС України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Згідно ч.4 ст. 6 Закону атестація осіб, які здобувають ступінь доктора наук, здійснюється постійно діючою спеціалізованою вченою радою вищого навчального закладу чи наукової установи, акредитованою Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти, на підставі публічного захисту наукових досягнень у вигляді дисертації або опублікованої монографії, або сукупності статей, опублікованих у вітчизняних та/або міжнародних рецензованих фахових виданнях, перелік яких затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Згідно пп. 7 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону установлено, що підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється вищими навчальними закладами та науковими установами і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується в межах передбаченого строку підготовки. Особи, які закінчили аспірантуру або докторантуру до набрання чинності цим Законом, мають право на захист дисертації протягом одного року. За результатами захисту дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата наук та наукового ступеня доктора наук здобувачам наукових ступенів присуджується науковий ступінь кандидата або доктора наук та видається диплом кандидата або доктора наук.

Аналіз вказаного положення дає підстави дійти висновку, що особи, які закінчили аспірантуру або докторантуру до набрання чинності цим Законом, мають право на захист дисертації протягом одного року з отриманням відповідного диплому. Вказане свідчить, що такими особами захист робіт здійснюється по процедурах, та в порядку і у відповідності до вимог, встановлених оскаржуваними нормативно-правовими актами.

Відтак, до них застосовуються процедури і вимоги, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 р. №567, Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 14.09.2011р. №1059 в частині, що стосується Положення про спеціалізовану вчену раду.

Враховуючи те, що позивачем було закінчено навчання в докторантурі після набуття чинності Закону, то його атестація повинна проходити у відповідності до положень ст. 6 Закону, а саме постійно діючою спеціалізованою вченою радою вищого навчального закладу чи наукової установи, акредитованою Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.

Так, Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, згідно п.8, 9 ч.1 ст. 18 Закону:

o розробляє вимоги до рівня наукової кваліфікації осіб, які здобувають наукові ступені, розробляє порядок їх присудження спеціалізованими вченими радами вищих навчальних закладів (наукових установ) та подає його на затвердження центральному органу виконавчої влади у сфері освіти і науки;

o розробляє положення про акредитацію спеціалізованих вчених рад та подає його на затвердження центральному органу виконавчої влади у сфері освіти і науки, акредитує спеціалізовані вчені ради та контролює їх діяльність.

Поряд з цим, у відповідності до положень ч.5 ст. 19 Закону у складі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти. Апеляційний комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо діяльності та рішень спеціалізованих вчених рад і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.

Таким чином, враховуючи викладене, оскаржувані положення, апріорі, не можуть бути застосовані до позивача, оскільки їх дія обмежена тими особами, які закінчили аспірантуру або докторантуру до набрання чинності цим Законом.

Оскільки, оскаржувані положення позивача не стосуються, то його права та інтереси не порушуються.

Згідно пункту 18 ч.1 ст.13 Закону встановлено, що Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки за поданням Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти схвалює порядок присудження наукових ступенів спеціалізованими вченими радами вищих навчальних закладів (наукових установ) та подає його на затвердження Кабінету Міністрів України.

З огляду на зазначене (включаючи зміст п.8 ч.1. ст. 18 Закону), суд відмітить, що жодної бездіяльності відповідачів по приведенню оскаржуваних нормативно-правових актів у відповідність до положень Закону немає, оскільки:

o останні не можуть бути змінені до закінчення проходження процедур особами, визначеними пп.7 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону;

o відповідного подання Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти щодо порядку присудження наукових ступенів спеціалізованими вченими радами вищих навчальних закладів (наукових установ) не було зроблено, що обумовлює прийняття іншого нового нормативно-правового акту згідно окремої процедури.

Щодо позовних вимог з приводу визнання протиправними дій, здійснених Міносвіти після 06 березня 2015 року, які спрямовані на утворення, визначення складу та керівництва спеціалізованої вченої ради, визначення та зміни її профілю, застосування заходів впливу до спеціалізованої вченої ради, офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду дисертацій, аж до припинення діяльності ради чи позбавлення права перелічених осіб участі в атестації наукових кадрів, затвердження рішень спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видачу дипломів доктора та кандидата наук; прийняття інших рішень, пов'язаних з присудженням (позбавленням) наукового ступеня, надсиланням дисертації та атестаційної справу здобувача для додаткового розгляду, то суд відхиляє їх, оскільки такі є абстрактними і не конкретними, не стосуються позивача, його прав та інтересів.

Інші доводи і заперечення сторін не спростовують встановленого вище судом.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст. 9, 71, 159, 163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст..186 КАС України.

Головуючий Суддя О.В. Кротюк

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур