Справа № 743/1548/15-а
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1548/15-а
Провадження №: 2-а/743/75/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Сташків В.Б.,

при секретарі Нерус Н.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в смт.Ріпки в приміщенні суду справу

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському

районі Чернігівської області

до - Відділу примусового виконання рішень управління

Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області,

- Управління державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у Чернігівській області

про визнання протиправною та скасування постанови про

накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

УПФУ в Ріпкинському районі звернувся до суду з позовом до ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Данілевського О.М. від 23.11.2015 р. (ВП № 34946261) про накладення штрафу на боржника УПФУ в Ріпкинському районі в сумі 680 грн., під час виконання судового рішення у справі № 2518/2-а-19038/11, по примусовому виконанню постанови Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2012 року про зобовязання УПФУ в Ріпкинському районі:

- здійснити доплату до пенсії ОСОБА_1 за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат, встановленого Законом України Про Державний бюджет Українина відповідний рік та Законом України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, за виключенням сум доплати, раніше нарахованої та виплаченої за вказаний період;

- здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 пенсії за шкоду заподіяну здоровю, відповідно до ч.2 ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, за виключенням раніше нарахованих та виплачених сум.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 4 грудня 2015 року було залучено в якості другого відповідача УДВС ГТУЮ у Чернігівській області.

В судове засідання від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник УДВС ГТУЮ у Чернігівській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, від нього надійшло заперечення, в якому він просить розглянути справу за його відсутності.

Суть заперечень проти позову зводиться до того, що оскільки рішення суду боржником не було виконано та не надано жодних підтверджуючих документів на УПФУ в Ріпкинському районі Чернігівської області, то за не виконання рішення без поважних причин, державним виконавцем відповідно до ст.ст.11,89 Закону України Про виконавче провадження, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, винесена постанова та накладено штраф в сумі 680 грн..

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2012 року (справа № 2518/2-а-19038/11), яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 р.:

- визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Ріпкинському районі щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_1 доплати до пенсії, відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Ріпкинському районі щодо відмови в нарахуванні ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно до ч.2 ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобовязано УПФУ в Ріпкинському районі здійснити доплату до пенсії ОСОБА_1 за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат, встановленого Законом України Про Державний бюджет Українина відповідний рік та Законом України Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, за виключенням сум доплати, раніше нарахованої та виплаченої за вказаний період;

- зобовязано УПФУ в Ріпкинському районі здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 пенсії за шкоду заподіяну здоровю, відповідно до ч.2 ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, за виключенням раніше нарахованих та виплачених сум.

Судом встановлено, що постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2013 року (справа № 743/17/13-а), яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2014 року, визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області Курильця В.І. про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2012 року № 34946261 з примусового виконання виконавчого листа № 2518/2-а-19038/2011 виданого 22.08.2012 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області про зобов'язання УПФУ в Ріпкинському районі здійснити перерахунок та забезпечити виплату додаткової пенсії та доплати до пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, з обов'язковим урахуванням фактично виплачених коштів.

Судом встановлено, що на виконанні в ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження № 34946261 з примусового виконання виконавчого листа № 2518/2-а-19038/2011 виданого 22.08.2012 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області про зобов'язання УПФУ в Ріпкинському районі здійснити перерахунок та забезпечити виплату додаткової пенсії та доплати до пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.04.2011 року по 22.07.2011 року, з обов'язковим урахуванням фактично виплачених коштів.

Судове рішення, в частині здійснення перерахунку пенсії стягувачу, боржником було виконано, що підтверджується розпорядженням управління ПФУ 124632 від 25.09.2015 року.

В той же час, виплата коштів боржником не здійснена.

Вказані обставини сторонами не оспорювались.

23.11.2015 р. головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Данілевським О.М. було винесено постанову (ВП № 34946261), яка є предметом оскарження, про накладення штрафу на боржника УПФУ в Ріпкинському районі в сумі 680 грн..

Підставою до прийняття зазначеної постанови стало невиконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист без поважних причин та не надання підтвердження щодо фактичного виконання рішення суду.

Даючи оцінку дані постанові, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV).

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону № 606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Приписами ч.1 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

За правилами ст. 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно з ст. 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи викладене, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі й фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Суд вважає, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлюють виконання у добровільному порядку рішення суду. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (далі -Положення), управління ПФУ у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - Управління) є органами ПФУ, підпорядкованими відповідно головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 та підпункту 2 пункту 2.2 Положення основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством. Управління відповідно до покладених на нього завдань планує доходи та видатки коштів ПФУ в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету ПФУ.

Як вбачається з матеріалів справи, виконання рішення суду в частині виплати додаткової пенсії та доплати до пенсії не здійснено позивачем через відсутність відповідного фінансування в Державному бюджеті Україні.

Суд зазначає, що позивачем виконано вимогу державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: на виконання судового рішення боржник здійснив перерахунок пенсії, проте виплата нарахованої суми пенсії не здійснена у зв'язку з відсутністю коштів, оскільки вони не є власністю боржника та не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Згідно зі ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

За змістом статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 24 березня 2015 року у справі № 21-66а15, прийнятою за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

В даній постанові зазначено, що невиконання судового рішення УПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд не вбачає підстав для відступу від даної правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 24 березня 2015 року у справі № 21-66а15.

Посилання представника УДВС ГТУЮ у Чернігівській області на відповідні рішення Європейського суду з прав людини щодо неможливості посилання державним органом при виконання судових рішень на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань безпідставні, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, не стосуються питання звільнення пенсійного органу від виконання судового рішення.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд вважає, що головний державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Данилевський О.М. під час прийняття оскаржуваної постанови діяв з порушенням наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова про накладення штрафу є незаконною та необґрунтованою, з урахуванням того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

За таких обставин, адміністративний позов УПФУ в Ріпкинському районі в цій частині слід задовольнити, скасувавши постанову головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Данілевського О.М. від 23.11.2015 р. (ВП № 34946261) про накладення штрафу на боржника УПФУ в Ріпкинському районі в сумі 680 грн..

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд також визнати вказану постанову протиправною.

Вказане свідчить, що позивач обравши спосіб захисту порушених прав, а саме визнання постанови протиправною, не врахував того, що даний спосіб не породжує юридичних наслідків та не забезпечує реального захисту, так як захист прав та законних інтересів УПФУ в Ріпкинському районі від необґрунтованого накладення штрафу може бути захищене саме шляхом скасування відповідної постанови, тому в цій частині позову слід відмовити.

Крім того, в задоволенні позову УПФУ в Ріпкинському районі до ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області слід відмовити, виходячи з того, що в розумінні ч. 3 ст. 181 КАС України та ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області не є органом державної виконавчої служби, що виключає можливість їх участі у даній справі як відповідача.

На підставі ч. 1 ст. 94 КАС України та Закон України від 22.05.2015 р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», суд приходить до висновку, що УПФУ в Ріпкинському районі слід присудити судовий збір в розмірі 609 грн. за рахунок бюджетних асигнувань УДВС ГТУЮ у Чернігівській області, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 94, 158-163, 181, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання неправомірною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_3 від 23.11.2015 р. (ВП № 34946261) про накладення штрафу на боржника УПФУ в Ріпкинському районі в сумі 680 грн..

В задоволенні решти вимог Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області та в задоволенні вимог Управління Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області слід відмовити.

Присудити Управлінню Пенсійного фонду України в Ріпкинському районі Чернігівської області (Код ) судовий збір в розмірі 609 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий В.Б. Сташків