Справа № 815/6157/15
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р.м.ОдесаСправа № 815/6157/15

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Коваля М.П.,

судді Шеметенко Л.П.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області про скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_1, рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій, вимоги від 07.10.2015 року № Ф-.

Свої позовні вимогиФОП ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірних рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від13 листопада 2015 рокувищенаведений позов було задоволено. Скасовано спірні рішення.

В апеляційній скарзіДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській областіпросить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, щоу період з 24.06.2015 року по 29.07.2015 року, на підставі п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, п.п. 13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-УІ, наказу № 117 від 12.06.2015 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на 2 квартал 2015 року службовою особою відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ОСОБА_1.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 05.08.2015 року № 451/15-21-17-02/НОМЕР_3 Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, код НОМЕР_3, відповідно до висновку якого перевіркою, окрім іншого, встановлено порушення позивачем п. 177.1, п. 177.2, п. 177,4 ст. 177 Податкового кодексу України - неналежне ведення книги ф. 10; заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 155448,43 грн., в т.ч. за 2013 рік у сумі 12610,37 грн., за 2014 рік у сумі 142838,06 грн.; ч. 2 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-УІ в результаті заниження бази нарахування занижено єдиний внесок всього на суму 105401,48 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 29681,87 грн., за 2014 рік на суму 75719,61 грн.; п. 5 ст.8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-УІ - в результаті невірного застосування класу професійного ризику занижено єдиний внесок на загальну суму 165,23 грн.; п. 1 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР від 06.07.1995 року - не проведення через РРО коштів у І кв. 2013 року в сумі 50000 грн. (а.с.10-30 том 1).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті: податкове повідомлення - рішення від 18.08.2015 року № НОМЕР_4 про донарахування грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на суму 1554448,43 грн. та застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 38862,1 грн.; вимогу від 18.08.2015 року № Ф- про визначення суми боргу з єдиного внеску у розмірі 165,23 грн. (у тому числі недоїмка - 165,23 грн.); рішення від 18.08.2015 року б/н про застосування штрафних санкцій на суму 82,62 грн. за донарахування фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску; вимога від 18.08.2015 року № Ф- про визначення суми боргу з єдиного внеску у розмірі 105401,48 грн. ( у тому числі недоїмка - 105401,48 грн.); рішення від 18.08.2015 року про застосування штрафних санкцій на суму 6754,16 грн. за донарахування фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 05.08.2015 року № 451/15-21-17-02/НОМЕР_3 позивач згідно з правом наданим п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України звернувся до ГУ ДФС в Одеській області зі скаргою від 28.08.2015 року № 3 на прийняті за наслідками вищезазначеної перевірки рішення та вимоги.

У доповненнях до скарги від 02.09.2015 року № 4 позивач з посиланням на обставини, що не були досліджені під час планової перевірки, а саме неврахування понесених витрат, втому числі на поворотну фінансову допомогу, звернувся до ГУ ДФС в Одеській області з вимогою про частковий перегляд результатів відповідної перевірки у порядку п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

У зв'язку з вищевикладеним листом ГУ ДФС в Одеській області 10.09.2015 року № 10211/7/15-32-10-02-12 відповідача було повідомлено про необхідність проведення позапланової документальної перевірки позивача з питань, які зазначені в скарзі.

На підставі п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, п.п. 13.1.2 п. 13.1 ст. 13 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, наказу ДПІ в Овідіопольському районі № 246 від 21.09.2015 року службовою особою відповідача проведено документальну позапланову перевірку діяльності ОСОБА_1 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами даної перевірки відповідачем був складений акт від 28.09.2015 року № 000780/15-21-17-02/НОМЕР_3 Про результати документальної позапланової перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 28.04.2011 року по 31.12.2014 року субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, відповідно до висновку якого, перевіркою встановлено порушення позивачем п. 177.1, п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України - заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 137546,03 грн., в тому числі за 2013 рік у сумі 10137,89 грн., за 2014 ріку сумі 127408,41 грн.; ч. 2 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в результаті заниження бази нарахування занижено єдиний внесок всього на 101565,67 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 25846,06 грн., за 2014 рік на 75719,61 грн. (а.с. 31-42 том 1).

При цьому, рішенням ГУ ДФС в Одеській області від 28.09.2015 року № у/15-32-10-00-08 про результати розгляду первинної скарги скаргу позивача задоволено частково, зобовязано ДПІ в Овідіопольському районі ГУ ДФС в Одеській області сформувати та направити нову вимогу та рішення з урахуванням викладеного у рішенні у відповідності до чинного законодавства.

Таким чином на підставі вищевикладеного та на виконання рішення ГУ ДФС в Одеській області про результати розгляду первинної скарги відповідачем, окрім іншого, були прийняті: податкове повідомлення - рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 171 932,54 грн. (за основним платежем - 137546,03 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 34386,51 грн. (а.с. 55 том 1 зворот. бік); вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2015 року № Ф- про визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 99 530,52 грн. (а.с. 54 том 1 зворот. бік); рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій на суму 6 268,83 грн. (а.с. 54 том 1).

Не погодившись з висновками вищезазначених актів перевірки та прийнятими рішеннями та вимогою, позивач оскаржив їх у судовому порядку, вимагаючи визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням та вимозі, суд виходив з наступного.

Згідно п. 177.1, 177.2, 177.4, 177.5 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2, п.п. 135.5.12 п. 135.5 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду, та підтверджені відповідними документами.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не відносяться до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення - бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно з статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку податку 17 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Як вбачається з акту перевірки, в ньому зокрема зафіксовано, що в порушення вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПКУ, до складу витрат у перевіряємому періоді позивачем були внесені перекручені дані (детально наведено на стор. 4-7 акту перевірки) та як наслідок, встановлено заниження оподаткованого доходу від провадження діяльності у 2013 році на 96 576, 95 грн. та завищення оподаткованого доходу від провадження діяльності у 2014 році на 23 303, 82 грн.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем був донарахований дохід, але враховані не всі витрати, про що свідчить акт перевірки та надані документи, а саме документи від ПП Агроспецбудторг - видаткові накладні на дизельне паливо та бензин за 2013 рік на суму 44 082, 22 грн., оплата на суму 53082,22 грн. та за 2014 рік на суму 622 469, 9 грн., оплата по прибутковим касовим ордерам у розмірі 613 469, 9 грн., акти здачі - прийняття робіт з надання послуг з перевезення вантажу на суму 45000 грн., квитанції на придбання у 2013 році касового апарату на суму 16 820, 04 грн. у НВП Троян, квитанції до прибуткового касового ордеру від ПрАТ Трансавтосервіс за оренду АЗС на суму 6 577, 89 грн., квитанції за надані бухгалтерські послуги ФОП ОСОБА_2 на суму 2 400 грн., за обслуговування місця під рекламний засіб КП Наш дім на суму 600 грн., за плитку ТОВ Епіцентр на суму 5 950, 04 грн.

При обчисленні витрат відповідачем не були враховані витрати на дизельне паливо та бензину за 2013 - 2014 p.p. по контрагенту ПП Агроспецбудторг, так як за рішенням ДПІ у Біляївському районі за ненадання декларації протягом року ПП Агроспецбудторг був анульований як платник ПДВ.

Натомість, як встановлено судом, ПП Агроспецбудторг був анульований як платник ПДВ лише 28.05.2015 року, разом з тим, взаємовідносини з позивачем мали місце у 2013 - 2014 році.

Також, на підставі ІС Податковий блок відповідачем був зроблений висновок, що ПП Агроспецбудторг не придбавало та не реалізовувало підакцизний товар - ДТ та бензин, у зв'язку з відсутністю зареєстрованих податкових накладних в ЄДРПН.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за податковий звітний період. В даному випадку, мова не йде про формування податкового кредиту.

Відповідно до ст. 16 ПКУ ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку.

Пунктом 36.5 статті 36 ПКУ встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Також як вбачається з акту, відповідач не прийняв до уваги надані позивачем до перевірки приходні касові ордера, оскільки, на його думку вони не відповідають вимогам п. 1 ст.9 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року №265/95 - ВР, що нібито свідчить про дефектність одержаних документів, при цьому у акті відповідач не наводить жодного прикладу такої дефектності та не зазначає у чому, на його думку, полягає дефектність вказаних документів.

Таким чином, судом встановлено, що при проведенні перевірки, за результатом якої було складено акт від 05.08.2015 року № 451/15-21-17-02/НОМЕР_3 відповідачем не були враховані витрати, які були здійснені позивачем за готівкові розрахунки (закупівля касового апарату, модему, сплата оренди заправки та компенсація витрат по електроенергії, сплата за закупівлю палива). При проведенні другої перевірки, за результатом якої складено акт від 28.09.2015 року № 000780/15-21-17-02/НОМЕР_3 зазначені витрати відповідачем були включені частково, окрім витрат по актам виконаних робіт по доставці палива.

Відповідач наголошує у акті про порушення позивачем ч.2 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-УІ та зазначає, що в результаті заниження бази нарахування, позивачем занижено єдиний внесок за перевіряємий період на суму 101 565,67 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 25 846, 06 грн., за 2014 рік на 75 719, 61 грн.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-УІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч. 7 ст. 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, згідно поданих даних персоніфікованого обліку ЄСВ (34,7%) за 2013 рік позивачем сплачено у повному обсязі у сумі 4 799, 22 грн. та за 2014 рік у сумі 535, 32 грн.

Щодо порушень, викладених в акті перевірки (п. 2.1.2 арк. 3 акту від 28.09.2015 року) відносно отримання на розрахунковий рахунок позивача від ФХ Фінагєєв грошових коштів в сумі 49331 грн. та відсутності реєстрації позивача платником ПДВ, суд погоджується з твердженням позивача, що згідно п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України особа підлягає обовязковій реєстрації платником податку на додану вартість лише у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 грн., тому на час отримання вказаних коштів позивач діяв правомірно, оскільки норми діючого законодавства не повязують можливість отримання доходу з обовязковою реєстрацією платником ПДВ.

Зазначене порушення разом із, нібито, перекрученням даних у Книзі обліку доходів і витрат у першому кварталі 2013 року у сумі 50 000 грн. та отриманням згідно РРО за 2013 рік (п.1.5 арк. 2 акту від 28.09.2015 року) суми 115988 грн., без ПДВ - 96 656,67 грн., не відповідають даним зазначеним у акті перевірки відносно результатів визначення валового доходу позивача у 2013 році.

Суд також критично оцінює показники перевірки (п. 2.2 арк. 9 акту від 28.09.2015 року) щодо встановлення суми чистого оподатковуваного доходу позивача на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % зазначені у 2014 році, як такі, що не підтверджені даними, викладеними в акті перевірки, відносно чого у судовому засіданні представник відповідача, яка безпосередньо проводила перевірку, не заперечувала.

Враховуючи викладене, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про порушення позивачем п. 177.1, п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-УІ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, у зв'язку з чим оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_1, рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій та вимога від 07.10.2015 року № Ф- державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргуДержавної податкової інспекції у Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області- залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в Овідіопольському районі Головного управління ДФС в Одеській області провизнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_1, рішення від 07.10.2015 року № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій, вимоги від 07.10.2015 року № Ф- - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 25 грудня 2015 року.

Головуючий /ОСОБА_3/

Судді /ОСОБА_4/

/ОСОБА_5/