Справа № 820/7679/15
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 р.Справа № 820/7679/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.,

в присутності:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2015р. по справі № 820/7679/15

за позовом Лє ОСОБА_3

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , Державної міграційної служби України

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Лє ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати пункт 7 з підпунктами 7.1, 7.2, 7.3 наказу Державної міграційної служби України № 85 від 17.06.15 року, визнати протиправним вилучення у Лє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідки на постійне проживання в Україні, зобов'язати Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області видати Лє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідку на постійне проживання.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2015 року адміністративний позов Лє ОСОБА_3 задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 2.9 Розділу ІІ, п.4.5 Розділу ІV Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року №681, абз. 4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", п.1 ч.1 ст. 12 Закону України "Про іміграцію" та ст.ст. 9, 71, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів , наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем дотримано процедуру для здійснення обміну посвідки в разі досягнення особою 45 - річного віку, а тому відмова відповідача не відповідає діючому законодавству.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що громадянка ОСОБА_4 Лє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт VNM N 1195382, виданий 24.07.2008 року.

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Харківський області на підставі висновку від 24.02.2005 року позивач була документована посвідкою на постійне проживання в Україні ХР 12618 від 24.02.2005 року, в якій відображене її місце реєстрації.

04.11.2015 року позивач звернулася с заявою до ГУ ДМС України в Харківський області про обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні у звязку з досягненням 45-річного віку.

Листом №04/2264 від 05.02.2015 року ГУ ДМС України в Харківській області повідомлено позивача про те, що посвідку на постійне проживання в Україні оформлено у порушення абзацу 4 п.4 розділу V Прикінцевих положень Закону України Про імміграцію, оскільки заява позивача про документування його посвідкою на постійне проживання, була прийнята після закінчення терміну дії цього Положення. Таким чином, на момент звернення позивача щодо видачі йому посвідки положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернулася до суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2015 р. по справі №820/1785/15 адміністративний позов Лє ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії задоволено. Зобов'язано Головне управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити обмін Лє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, посвідки на постійне проживання, ХР № 12618, у зв'язку із досягненням 45-річного віку. Стягнуто з Державного бюджету України (р/р 4011, платник - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, код ЄДР 37999628, юридична адреса: м. Харків, вул. Плеханівська 29) на користь громадянки ОСОБА_4 Лє ОСОБА_3 (м. Харків, вул. Академіка Павлова, б. 309, кв. 148, код НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.). Постанова набрала законної сили 10.06.2015 року (а.с. 12 - 13).

Відповідно ст. 255 КАС України, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

13.07.2015 року Лє ОСОБА_3 вдруге звернулася до ГУ ДМС України в Харківській області з заявою щодо обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у звязку з досягненням 45-річного віку.

Згідно Наказу ДМС України №85 від 17.06.2015 року скасовано повністю рішення відділу ГІРФО УМВС України в Харківській області від 17.07.2003 року про документування посвідкою на проживання в Україні для іноземців гр. СРВ Лє ОСОБА_3, видані на підставі цього рішення посвідки на постійне проживання Серії ХР №09146 від 17.07.2003 року та Серії ХР №12618 від 24.02.2005 року визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню (а.с. 8-9).

Отже, знехтувавши своїм обов'язком в частині виконання рішення суду 07.04.2015 р. передбаченого ч.1 ст. 255 КАС України, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області не було здійснено дій щодо обміну позивачу бланку посвідки.

Згідно п.16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 (далі - Порядок), для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Пунктом 15 цього ж Порядку передбачено, що для обміну посвідки подаються: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після предявлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Згідно вимог п.2.9 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 № 681 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 р. за № 1335/23867, за результатами розгляду заяви протягом семи днів з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки.

Матеріалами справи встановлено, що головним управлінням ДМС України в Харківській області прийнято рішення у формі висновку від 06.06.2015 р. про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, яким визнано висновок відділу ГІРФО УМВС України в Харківській області від 17.07.2003 року про задоволення клопотання громадянки СРВ Лє ОСОБА_3 про видачу посвідки на постійне проживання таким, що прийнятий з порушенням вимог Закону України "Про імміграцію" (а.с. 10 - 11).

Вказане рішення (висновок) Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області вмотивоване тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено у порушення абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення терміну, встановленого абз. 3 п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, видача посвідки на постійне проживання позивачу здійснювалась відповідно до абз.3 п.4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки ОСОБА_4 та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані ГУ ДМС України в Харківській області та зазначені у висновку. Під час видачі посвідки на постійне проживання ВГІРФО ГУ МВС України в Харківській області керувався зазначеними положеннями Закону України Про імміграцію, будь-яких заперечень не висловлював, таким чином визнав позивача таким, що має дозвіл на імміграцію.

17.07.2003 р. ВГІРФО ГУ МВС в Харківській області оформило і видало гр. ОСОБА_4 Лє ОСОБА_3 посвідку на постійне проживання Серії ХР №09146 від 17.07.2003 р.. Потім, 24.02.2005 року останньому ВГІРФО ГУ МВС України у Харківській області було здійснено обмін бланку посвідки на постійне проживання Серії ХР №09146 на посвідку на постійне місце проживання в Україні, Серії ХР №12618 від 24.02.2005 року термін дії "безстроково". Щодо обміну позивачу посвідки стосовно наявності претензій, додаткових вимог або заперечень з боку обох Відповідачів до позивача, матеріали справи не містять.

На думку відповідача, на момент звернення (24.06.2003 року) положеннями законодавства України не було передбачено оформлення посвідки на постійне проживання без надання дозволу на імміграцію відповідно до абз. 4 розділу 5 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію", оскільки позивач звернувся після передбаченого законом шестимісячного терміну. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно п.18 Порядку, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України Про імміграцію.

Так, згідно п.4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.

Тобто, з аналізу вказаної норми вбачається, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою, та не передбачає попереднього оформлення дозволу на імміграцію. А відтак, позивач отримав посвідку на постійне проживання в межах законодавства.

Встановлені обставини справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги свідчать про те, що позивачу не надавався дозвіл на імміграцію в Україні, оскільки він прибув до України в 1986 році, а Закон України "Про імміграцію" прийнятий 07 червня 2001 року, передбачив набуття дозволу на імміграцію позивача в силу цього Закону без окремої дії чи рішення суб'єкта владних повноважень.

При наданні 17.07.2003 р. позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області 17.07.2003 р. проводив перевірку законності залишення його на постійне проживання на території України та керувався положеннями Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідку на постійне місце проживання в Україні. Цією ж нормою Закону Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку від 06.05.2015 р. про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, на підставі якого Державною міграційною службою України Наказом № 85 від 17.06.2015 року скасовано як рішення ВГІРФО ГУ МВС в Харківській області від 17.07.2003 року, так і видані на підставі такого рішення посвідки позивача на постійне місце проживання в Україні Серії ХР №09146 та Серії ХР №12618 та вилучено.

Згідно положень ст. 12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

При цьому відповідачами не враховано, що перелік підстав для прийняття такого рішення визначений ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а "інших випадків", зокрема, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про видачу посвідки на постійне проживання в Україні, чинне законодавство не було передбачено. Крім того, Порядок формування квоти імміграції, Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, Порядок оформлення і видачі посвідки на постійне проживання було затверджено Постановою Кабінету Міністрів України лише 26 грудня 2002 року, тобто поза межами шестимісячного строку, визначеного абз.3 п.4 розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію.

Дана позиція повністю узгоджується з ухвалами Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2013 року №К-36527/10 та від 02 вересня 2011 року К-36529/10, копії яких містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, пункт 7 Наказу ДМС України №85 від 17.06.2015 року скасування рішення від 17.07.2003 року та видані на його підставі посвідки на постійне проживання Серії ХР №09146 від 17.07.2003 р. та Серії ХР №12618 від 24.02.2005 року (їх вилучення) не може бути визнано таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2015р. по справі № 820/7679/15 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2015р. по справі № 820/7679/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 25.12.2015 р.