Справа № 1423/1/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2015-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року м. Київ К/800/28436/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Верховної Ради України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про скасування постанови, зобов'язання поновити на посаді судді, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2007 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Верховної Ради України (далі - ВРУ), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - ТУ ДСА) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: скасувати постанову ВРУ від 8 лютого 2007 року № 627-V «Про звільнення суддів», в частині звільнення її з посади судді Ленінського районного суду м. Миколаєва у зв'язку з порушенням присяги (далі - спірна постанова); зобов'язати відповідачів поновити її на роботі на посаді судді та стягнути на її користь заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2007 року по час постановлення рішення.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що спірна постанова ВРУ не ґрунтується на вимогах закону, порушує її права, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що ВРУ, приймаючи спірну постанову, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судами встановлено, що позивач 24 грудня 1992 року була обрана суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва, а починаючи з 17 квітня 2003 року працювала на посаді заступника голови цього ж суду.

Рішеннями Вищої ради юстиції від 17 жовтня 2006 року № 502 і № 503 (далі - рішення ВРЮ), прийнятими за наслідками перевірки відомостей, викладених у заявах виконуючого обов'язки голови правління Відкритого акціонерного товариства «Херсонські комбайни» ОСОБА_5 і голови Держаної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіацій ОСОБА_6, внесено подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_4 з посади судді за порушення присяги.

Спірною постановою від 8 лютого 2007 року позивача звільнено з посади судді у зв'язку з порушенням нею присяги.

Так, у відповідності до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ, в редакції, яка діяла на час звільнення позивача з посади судді) професійні судді (далі - судді) та залучені у визначених законом випадках для здійснення правосуддя представники народу є носіями судової влади в Україні, які здійснюють правосуддя незалежно від законодавчої та виконавчої влади.

Судді є посадовими особами судової влади, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов'язки на професійній основі в Конституційному Суді України та судах загальної юрисдикції.

Статтею 6 цього ж Закону встановлено обов'язки судді, зокрема, судді зобов'язані: при здійсненні правосуддя дотримувати Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням встановлених законом строків; додержувати вимог, передбачених статтею 5 цього Закону, службової дисципліни та розпорядку роботи суду; не розголошувати відомості, що становлять державну, військову, службову, комерційну та банківську таємницю, таємницю нарадчої кімнати, відомості про особисте життя громадян та інші відомості, про які вони дізналися під час розгляду справи в судовому засіданні, для забезпечення нерозголошення яких було прийнято рішення про закрите судове засідання; не допускати вчинків та будь-яких дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності.

Підстави для припинення повноважень судді та звільнення його з посади передбачені частиною 5 статті 126 Конституції України, а також частиною 1 статті 15 Закону № 2862-ХІІ.

За змістом вищевказаних правових норм суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі, зокрема, порушення суддею присяги.

Як правильно встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, дослідженими під час розгляду справи, зокрема, рішеннями ВРЮ, суддею Жосан В.М. порушено вимоги законодавства при здійсненні нею правосуддя, що є свідченням її несумлінного ставлення до виконання обов'язків судді, є несумісним з зайняттям посади судді, а також свідчить про порушення присяги судді, у зв'язку з чим і було внесено подання до ВРУ про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги.

Наведені рішення ВРЮ були предметом судового розгляду в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, під час якого суди визнали їх такими, що ухвалені у відповідності до вимог законодавства. Рішення судів, ухвалені за наслідками розгляду цієї справи набрали законної сили, а тому, в силу вимог частини 1 статті 72 не є предметом доказування. При цьому, законність вищезазначених рішень ВРЮ не є предметом цього спору.

Порядок звільнення Верховною Радою України з посади судді, який обіймає посаду судді безстроково регулює Закон України від 18 березня 2004 року № 1625-ІV «Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України» (далі - Закон № 1625-ІV, в редакції періоду спірних правовідносин).

За правилами статті 3 цього Закону звільнення з посади судді, обраного безстроково, відбувається в такому порядку: 1) ініціювання перед Вищою радою юстиції питання про звільнення з посади судді в порядку, передбаченому статтею 17 цього Закону; 2) розгляд питання Вищою радою юстиції та прийняття рішення щодо внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді, обраного безстроково; 3) подання Вищої ради юстиції до Верховної Ради України матеріалів про звільнення судді, обраного безстроково; 4) розгляд подання Вищої ради юстиції відповідним Комітетом Верховної Ради України і прийняття рішення по суті цього подання; 5) розгляд подання Вищої ради юстиції та висновку Комітету Верховної Ради України на пленарному засіданні Верховної Ради України і прийняття Верховною Радою України рішення стосовно звільнення судді з посади.

Згідно з положеннями частини 7 статті 19 Закону № 1625-ІV про час та місце засідання Комітету Верховної Ради України повідомляється суддя, обраний безстроково, щодо якого порушено питання про звільнення його з посади.

В свою чергу, частинами 2, 3 статті 20 Закону № 1625-ІV передбачено, що участь судді, обраного безстроково, стосовно якого розглядається подання про звільнення його з посади, у засіданні Комітету Верховної Ради України є обов'язковою, крім випадків, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8 і 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

У разі повторної неявки без поважних причин судді, стосовно якого розглядається подання про звільнення його з посади, з установленням Комітетом Верховної Ради України факту отримання цією особою повідомлення про час і місце засідання розгляд питання щодо цього судді проводиться за його відсутності. Комітет Верховної Ради України надає оцінку поважності причин неявки. Таким же чином провадиться і розгляд питань стосовно суддів, які письмово відмовилися від участі в засіданні Комітету Верховної Ради України або стосовно яких є письмове повідомлення про їх відмову від участі в засіданні цього Комітету.

Під час розгляду справи судами встановлено, що засідання Комітету Верховної Ради України, до відання якого належить розгляд питання про обрання суддів та звільнення суддів, обраних безстроково (далі - Комітет ВРУ) відбувались 29 листопада 2006 року і 7 лютого 2007 року за відсутності на них позивача.

Про час та місце засідання Комітету ВРУ позивач була повідомлена належним чином.

У засідання Комітету ВРУ, призначеного на 29 листопада 2006 року позивач не з'явилась, при цьому, телеграмою від 27 листопада цього ж року, повідомила про неможливість прибути на засідання у зв'язку з тим, що перебуває на лікарняному.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відповідні докази, які б підтверджували доводи позивача про її перебування на лікарняному у день засідання Комітету ВРУ, яке відбулось 29 листопада 2006 року.

Також, телеграмою від 6 лютого 2007 року позивач повідомила про неможливість участі у засіданні Комітету ВРУ, призначеного на 7 лютого 2007 року у зв'язку з перебуванням її у цей день на лікарняному.

Дійсно, судами встановлено, що у період з 6 по 9 лютого 2007 року позивач перебувала на лікарняному.

Водночас, зі змісту наявного у матеріалах справи листка непрацездатності вбачається, що позивач, у період перебування на лікарняному не знаходилась на стаціонарному лікуванні і проходила таке у «постільному» режимі, більше того, у вказаний проміжок часу брала участь у судовому засіданні, яке відбувалось у Центральному районному суді м. Миколаєва 8 лютого 2007 року.

Таким чином, Комітет ВРУ, надаючи оцінку поважності причин неявки позивача на його засідання, правильно врахував вищевказані обставини і дійшов висновку про можливість розгляду подання ВРЮ без участі ОСОБА_4, яка мала реальну можливість бути присутньою під час розгляду питання щодо її звільнення з посади, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій.

У відповідності до статті 21 Закону № 1625-ІV Комітет Верховної Ради України вносить на пленарне засідання Верховної Ради України пропозицію про рекомендацію або не рекомендацію щодо звільнення з посади судді, обраного безстроково, і представник цього Комітету доповідає із зазначеного питання.

Окрім цього, за правилами статті 22 Закону № 1625-ІV на пленарне засідання Верховної Ради України для розгляду питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, запрошуються Голова Верховного Суду України, Голова Вищої ради юстиції, голова відповідного вищого спеціалізованого суду, Голова Державної судової адміністрації України.

Присутність судді на пленарному засіданні Верховної Ради України при розгляді питання про його звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 4 і 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України, є обов'язковою. Неявка на засідання не є перешкодою для розгляду питання по суті.

Тобто, згаданою нормою наведено вичерпний перелік осіб, які запрошуються на відповідне пленарне засідання ВРУ і не передбачено обов'язку повідомляти або запрошувати суддю на розгляд питання про його звільнення на пленарне засідання, а неявка на засідання не є перешкодою для розгляду питання по суті.

Не встановленого такого обов'язку для ВРУ щодо повідомлення судді про пленарне засідання і іншими нормативно - правовими актами.

Одночасно, частина 4 статті 83 Конституції України встановлює, що порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

Згідно з приписами частин 1-5 статті 6 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 16 березня 2006 року № 3547-IV (далі - Регламент, в редакції, яка діяла станом на день розгляду пропозиції Комітету ВРУ про звільнення позивача з посади судді) на пленарному засіданні Верховної Ради без запрошення мають право бути присутніми Президент України, Прем'єр-міністр України.

На пленарне засідання Верховної Ради можуть бути запрошені особи, присутність яких необхідна під час розгляду питань порядку денного, а також особи, запрошені народними депутатами. Заяви для оформлення дозволу на присутність осіб, запрошених народним депутатом, подаються ним до апарату Верховної Ради не пізніш як за день до пленарного засідання Верховної Ради. У день пленарного засідання дозвіл на присутність осіб, запрошених народним депутатом, надається Головою Верховної Ради України або Першим заступником чи заступником Голови Верховної Ради України.

За процедурним рішенням Верховної Ради, прийнятим не менш як третиною голосів народних депутатів від її конституційного складу, Верховна Рада може офіційно запросити або вимагати присутності на її пленарному засіданні будь-якої посадової чи службової особи, крім суддів Конституційного Суду України, суддів судів загальної юрисдикції.

Комітет Верховної Ради, тимчасова спеціальна комісія чи тимчасова слідча комісія Верховної Ради (далі - відповідно комітет, тимчасова спеціальна комісія, тимчасова слідча комісія) мають право вносити пропозиції про присутність відповідних осіб на пленарному засіданні Верховної Ради під час розгляду питань, підготовка яких здійснюється відповідно цим комітетом, тимчасовою спеціальною комісією чи тимчасовою слідчою комісією.

Положеннями частини 5 статті 3 Регламенту передбачено, що гласність засідань Верховної Ради забезпечується шляхом їх трансляції по телебаченню і радіо, публікації стенографічних бюлетенів засідань Верховної Ради, її рішень у «Відомостях Верховної Ради України», газеті «Голос України» та інших виданнях Верховної Ради, а також шляхом розміщення інформації на офіційному веб-сайті Верховної Ради. Час, обсяг, форма трансляції, обсяг друку визначаються відповідно до закону цим Регламентом, окремими постановами Верховної Ради.

Водночас, за змістом частин 1-3 статті 9 Закону України від 4 квітня 1995 року № 116/95-ВР «Про комітети Верховної Ради України» (далі - Закон № 116/95-ВР, в редакції спірних правовідносин) комітети інформують громадськість про свою діяльність. На засідання комітетів можуть бути запрошені представники засобів масової інформації.

Інформація про поточну діяльність комітетів та прийняті ними рішення розміщуються на офіційному веб-сайті Верховної Ради України в глобальній інформаційній мережі Інтернет, у газеті «Голос України», інших засобах масової інформації.

Комітети мають право поширювати у встановленому порядку інформацію про свою діяльність через свої веб-сторінки на офіційному веб - сайті Верховної Ради України у глобальній інформаційній мережі Інтернет, парламентському телеканалі "Рада" та через інші засоби масової інформації.

Комплексний аналіз наведених норм Конституції і законів України дає підстави колегії суддів для висновку про відсутність у ВРУ законодавчо закріпленого обов'язку стосовно персонального повідомлення судді, щодо якої розглядається питання про звільнення з посади, про відповідне пленарне засідання.

Натомість, інформація щодо рішень Комітетів ВРУ, порядку денного пленарних засідань ВРУ є гласною та відкритою і обов'язково публікується у визначених законодавством джерелах.

При цьому, Регламентом передбачено можливість ВРУ запрошення осіб, присутність яких необхідна під час розгляду питань порядку денного і встановлено право Комітету ВРУ вносити пропозиції про присутність відповідних осіб на пленарному засіданні Верховної Ради під час розгляду питань, підготовка яких здійснюється відповідно цим комітетом, а не обов'язок щодо запрошення цих осіб на пленарне засідання ВРУ.

Пропозиція Комітету ВРУ про рекомендацію щодо звільнення позивача з посади судді датована 7 лютого 2007 року за № 06-26/4-20(25590) і внесена на пленарне засідання ВРУ 8 лютого 2007 року.

В матеріалах справи не міститься відомостей про реалізацію ВРУ наданого їй права щодо запрошення ОСОБА_4 на пленарне засідання 8 лютого 2007 року, або наявність пропозиції Комітету ВРУ стосовно присутності позивача на цьому пленарному засіданні.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що за змістом вищенаведених правових норм ВРУ не наділена повноваженнями щодо перевірки поважності причин неявки позивача у пленарне засідання і перенесення розгляду пропозиції Комітету ВРУ на іншу дату з цих підстав, а тому доводи ОСОБА_4 стосовно протиправності дій відповідача щодо розгляду питання про її звільнення під час перебування на лікарняному правильно не взяті до уваги судами попередніх інстанцій.

Крім того, позивач 8 лютого 2007 року не перебувала на стаціонарному лікуванні та брала участь у судовому засіданні, розгляд якого було призначено на цей день, тобто мала реальну можливість прибути до ВРУ на пленарне засідання, інформація про день час та місце такого є гласною та відкритою і публікується у загальнодоступних інформаційних джерелах.

Ураховуючи наведене, а також те, що неявка судді на пленарне засідання ВРУ при розгляді питання про його звільнення не є перешкодою для розгляду питання по суті, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про дотримання відповідачем законодавства при розгляді пропозиції Комітету ВРУ про звільнення позивача з посади судді у зв'язку з порушенням присяги судді.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало