Справа № 357/12282/15-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкова О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області Маршалка Вадима Анатолійовича про визнання дій протиправними, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно розпорядження голови Білоцерківської РДА від 26.06.2015 року № 39-к позивача звільнено з 26.06.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з посади начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації у зв'язку зі скороченням посади начальника цього управління.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просив суд скасувати прийняте відповідачем рішення та зобов'язати останнього поновити на раніше займаній посаді.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що належних та безспірних доказів того, що позивача було попереджено за два місяці про наступне вивільнення, що йому було запропоновано вакантні посади, від переведення на які він відмовився, що було враховано переваги на залишення на роботі позивача, суду відповідачами не надано, звільнено позивача в період перебування на лікарняному, тобто, звільнення позивача з посади відбулося з порушенням норм діючого законодавства, які регулюють порядок вивільнення працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, судом не задоволено в повній мірі позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції в повній мірі, мотивуючи свою позицію наступним.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, гідно розпорядження голови Білоцерківської РДА Київської області від 30.09.2010 року № 786 позивача ОСОБА_2 з 01.10.2010 року призначено за конкурсом відповідно до ст.15 Закону України «Про державну службу» на посаду начальника управління економіки райдержадміністрації з посадовим окладом згідно штатного розпису та присвоєно йому тринадцятий ранг державного службовця.

З матеріалів справи вбачається, що згідно розпорядження Білоцерківської РДА від 17.03.2015 року № 160 «Про упорядкування структури Білоцерківської районної державної адміністрації» було утворено відділ економічного прогнозування та інвестиційної діяльності райдержадміністрації шляхом реорганізації управління економічного розвитку , торгівлі та промисловості, поклавши на нього функції та повноваження реорганізованого управління; в управлінні економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадмінітсрації скорочено наступні посади: начальник управління; у структуру новоствореного відділу економічного прогнозування та інвестиційної діяльності райдержадміністрації включено наступні посади: начальник відділу, головний спеціаліст -3 одиниці, спеціаліст першої категорії -1 одиниця, що стверджується копією даного розпорядження, додатком до якого є структура Білоцерківської РДА /а.с.76-78/.

Згідно розпорядження голови Білоцерківської РДА від 26.06.2015 року № 39-к позивача звільнено з 26.06.2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з посади начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації у зв'язку зі скороченням посади начальника цього управління.

Даючи правову оцінку наведеним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, спеціальним нормативним актом, який регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини є Кодекс законів про працю України.

Згідно преамбули Закону України «Про державну службу» даний закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст.11 Закону України «Про державну службу» державні службовці мають право користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України.

Стаття 1 Кодексу законів про працю України, яка визначає його завдання, встановлює, що він регулює трудові відносини всіх працівників.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, інвалідів надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю (ст.3 КЗпП), яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема в ухвалі від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Як свідчать матеріали справи, повідомлення про наступне вивільнення було надіслано відповідачем на адресу місця проживання позивача 25.03.2015 року, що слідує з копій цього повідомлення, опису вкладення до конверту, квитанції про відправлення, але доказів того, що це повідомлення позивачем одержано і що він був з ним ознайомлений, суду не надано.

Аналогічно на адресу позивача надсилалося 15.05.2015 року попередження про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в якому позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Білоцерківської РДА, що слідує з копій цього попередження, опису вкладення до конверту, квитанції про відправлення, але доказів того, що це повідомлення позивачем одержано і що він був з ним ознайомлений, суду також не було надано.

Крім того, з копій листків непрацездатності в матеріалах справи вбачається, що позивач в період з 13.03.2015 року по 20.03.2015 року, з 23.03.2015 року по 03.04.2015 року, з 06.04.2015 року по 08.04.2015 року, з 09.04.2015 року по 30.04.2015 року перебував на амбулаторному лікуванні, з 05.05.2015 року по 25.05.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні, з 26.05.2015 року по 03.06.2015 року на амбулаторному лікуванні, з 04.06.2015 року по 19.06.2015 року на стаціонарному лікуванні, з 22.06.2015 року по 01.07.2015 року листок непрацездатності по догляду за хворою дитиною, що стверджується копіями листків непрацездатності, медичними виписками.

Всі листки непрацездатності були направлені позивачем за місцем роботи та отримані уповноваженою особою, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з копіями описів вкладення до конвертів.

Отже, в той період, коли позивачу надсилалося попередження про звільнення з пропозицією зайняття вакантної посади, він перебував на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у визначеному законом порядку позивача не було попереджено про наступне вивільнення та не було запропоновано йому вакантну посаду в тій самій установі.

Тоді як з розпорядження Білоцерківської РДА від 17.03.2015 року № 160, на яке вказано вище, слідує, що в управлінні економічного розвитку, торгівлі та промисловості Білоцерківської РДА було скорочено тільки посаду начальника, а до структури новоствореного відділу економічного прогнозування та інвестиційної діяльності райдержадміністрації включено пять посад: начальник відділу, головний спеціаліст -3 одиниці, спеціаліст першої категорії -1 одиниця.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивача звільнено з посади в той період, коли він перебував на лікарняному, що є грубим порушенням норм трудового законодавства, оскільки не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності /ст.40 КЗпП України/.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, представник позивача визнав незаконним звільнення позивача, оскільки останній на час звільнення перебував у відпустці.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За нормами п.п.2,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100 /зі змінами/ середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

З наданої на запит суду довідки про заробітну плату позивача /а.с.85/ вбачається, що протягом останніх двох місяців перед звільненням позивач не працював, перебував на лікарняному, працював у березні м-ці 14 р. днів заробітна плата 600 грн., у лютому м-ці 20 р. днів заробітна плата 2142,15 грн., всього 34 р.дні заробітна плата -2742,15 грн., середньоденний заробіток становить 80,65 грн. /2742,15 грн. : 34 р. дні/, середньомісячний заробіток за 70 роб. днів вимушеного прогулу /з 27.06.2015 року по 06.10.2015 року включно при 5-денному робочому тижні/ становить 5645 грн.50 коп. /80,65 грн. х 70 р.днів/.

Таким чином, колегія суддів погоджується в повній мірі із висновком суду першої інстанції щодо скасування розпорядження голови Білоцерківської РДА від 26.06.2015 року № 39-к про звільнення позивача з посади, поновлення ОСОБА_2 на раніше займаній посаді та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Однак судова колегія не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, 5000 грн., оскільки відповідно до пунктів 4 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведено, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи, що позивач не навів доказів причинного зв'язку між діями відповідача та завданою йому моральною шкодою, не вказав конкретно у чому полягає така шкода, не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вимагати відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки таку шкоду позивачу не завдано.

Враховуючи все вище викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи в частині задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2015 року - скасувати, та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області Маршалка Вадима Анатолійовича від 26 червня 2015 року № 39-к про звільнення ОСОБА_2 з 26 червня 2015 року з посади начальника управління економічного розвитку, торгівлі та промисловості райдержадміністрації відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Зобов'язати Білоцерківську районну державну адміністрацію Київської області поновити ОСОБА_2 на рівнозначній посаді в Білоцерківській районній державній адміністрації Київської області, виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5 645 грн.50 коп.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.