Справа № 747/629/15-а
Суддя: Новіков О. М.
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер № 747/629/15-а
Номер провадження 2-а/728/77/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - Новікова О.М.

при секретарі - Макаренко Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмачі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївського району Чернігівської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївського району Чернігівської області , в якому просить визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївського району Чернігівської області у переведенні його на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення ним 65 річного віку. Також позивач просить зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївського району Чернігівської області поновити його порушене право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді відповідно до ч.З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення ним 65 річного віку, тобто з 16 серпня 2014 року.

Обгрунтував позивач свої вимоги тим, що з урахуванням стажу роботи в органах прокуратури і в суді, який станом на 12.04.2007 року становив понад 30 років, наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області №70-о від 07.05.2007 року йому було встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати, яке позивач одержував, починаючи з 06 травня 2007 року.

В подальшому, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, а саме 65 років, він 30 травня 2014 року звернувся до Верховної ОСОБА_3 України та до Вищої ради юстиції України з відповідною заявою про відставку.

18 червня 2015 року Вищою радою юстиції прийнято рішення №34/0/15-15 про внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення його з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у зв»язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 636 - VI11 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області .

На виконання постанови Верховної ОСОБА_3 України № 636 -VIII від 16 липня 2015 року, наказом в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області №27 від 11.08.2015 року його було звільнено з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області.

Станом на 11 серпня 2015 року стаж роботи позивача, становив 45 років 05 місяців 14 днів, з них стаж, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, становив 41 рік 5 місяців 10 днів.

12 серпня 2015 року він звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївському районі із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївському районі за № 3/Б-2 від 04.09.2015 року позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються.

Позивач вважає таку відмову незаконною, оскільки тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення його з посади судді у відставку, жодним чином не залежав від його волі, а тому й не повинен впливати на вирішення питання про нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання заяви про відставку та досягнення граничного віку перебування на посаді судді.

Крім того, жодний новий Закон не може позбавити права на отримання відповідного щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з відставкою, оскільки таке право є гарантованим Конституцією України, яка є Законом найвищої юридичної сили і усі інші закони, як діючі, так і нові повинні їй відповідати.

Позивач в судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримує та просить суд його задовольнити.

Представник відповідача також подав заяву про розгляд справи без його участі. У запереченні на позов представник відповідача просить суд відповити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі , оскільки задоволення вимог позивача не передбачено діючим законодавством України та зазначив, що розрахунок пенсії позивача, який перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з 07.12.2010 року, проведений відповідно до Закону України ««Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням стажу роботи 45 років 5 місяців 14 днів, та заробітної плати для призначення пенсії взята за період 01.07.2000 по 30.11.2012 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», «Суддя, який вийшов у відставку після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 ЗУ «Про агальнообов»язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 ЗУ «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання». Статтею 37 ЗУ «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60% суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60% заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Крім того, з 1 квітня 2015 року особам у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання або на призначення спеціальних пенсій відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України» щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що Указом Президента України ОСОБА_4 № 342/97 від 12 квітня 1997 року ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Талалаївського районного суду Чернігівської області строком на п'ять років.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 57-IV від 04 липня 2002 року позивача було обрано на посаду судді Талалаївського районного суду Чернігівської області безстроково.

До призначення на посаду судді позивач працював на різних посадах в органах прокуратури Чернігівської області, який при визначенні щомісячного грошового утримання був зарахований у його стаж.

Так, наказом начальника територіального управління Державної судової адміністрації в Чернігівській області №70-о від 07.05.2007 року позивачу було встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати, яке позивач одержував, починаючи з 06 травня 2007 року.

В подальшому, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, а саме 65 років, він 30 травня 2014 року звернувся до Верховної ОСОБА_3 України та до Вищої ради юстиції України з відповідною заявою про відставку.

18 червня 2015 року Вищою радою юстиції прийнято рішення №34/0/15-15 про внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення його з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області у зв»язку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 636 - VI11 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області .

На виконання постанови Верховної ОСОБА_3 України № 636 -VIII від 16 липня 2015 року, наказом в.о. голови Талалаївського районного суду Чернігівської області №27 від 11.08.2015 року його було звільнено з посади судді Талалаївського районного суду Чернігівської області.

Станом на 11 серпня 2015 року стаж роботи позивача, становив 45 років 05 місяців 14 днів, з них стаж, що давав право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді, становив 41 рік 5 місяців 10 днів.

12 серпня 2015 року позивач звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївському районі із заявою про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

ОСОБА_2 №3/Б-2 від 04.09. 2015 року позивачу було відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

Згідно п.п.2, 9 ч.4 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням, досягнення суддею 65 років.

При цьому звільнення судді відбувається за наявності в судді відповідного стажу роботи, який визначено в частині першій ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-У1 ( в редакції чинній на момент досягнення позивачем 65 річного віку та реалізованого ним права на відставку).

Наведені положення закону знайшли свою деталізацію у рішенні Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 у справі щодо відповідності Конституції України статей 103,109,131,132,135,136,137, п.п.1 п. 2 розділу XI1 «Прикінцеві положення» Закону України № 2453-V1.

Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що положення розділуVIII Конституції України та Закону України № 2453-V1 дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді, що нетотожне призначенню та виплаті пенсії громадянам на загальних підставах.

Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач звернулася до компетентного органу - Вищої ради юстиції із заявою про відставку 30 травня 2014 року. Заява позивача була розглянута і лише 18 червня 2015 року згідно рішенням останньої внесено подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Чернігівської області.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 636 - VI11 від 16 липня 2015 року позивача було звільнено з посади судді Талалаїського районного суду Чернігівської області .

Таким чином, тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, жодним чином не залежав від його волі, а тому й не повинен впливати на вирішення питання про нарахування та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час подання заяви про відставку та досягнення граничного віку перебування на посаді судді.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 п.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст. 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Таким чином, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави, оскільки суддя відповідно до ст. 127 Конституції України, а також статті 53 Закону України № 2453 -VI, обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року в подібній адміністративній справі зазначене Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України № 2453-VI в редакції до зно, що з моменту ухвалення мін, внесених Законом України № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Також, викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Крім того, положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, суд вважає, що позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, оскільки позивач є суддею у відставці, наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на основні елементи соціального захисту.

Більш того, згідно з пунктами 3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.02.2008 № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Право на відставку та на щомісячне грошове утримання судді позивач отримав ще у 2007 році, яке реалізував, шляхом одержання поряд із заробітною платою щомісячного грошового утримання, яке йому виплачувалося, починаючи з 06 травня 2007 року по 31 грудня 2011 року. Розмір грошового утримання позивача складав 90 % заробітної плати, тобто право на вказаний розмір грошового утримання позивач набув ще до внесення відповідних змін у законодавстві, зокрема, до прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, на які посилається відповідач у своєму запереченні.

Право на відставку позивачем реалізоване до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192- VIII від 12.02.2015 року, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у новій редакції, так і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року. Відповідно до ч.3 статті 141 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст. 138 Закону України № 2453 - VI від 07.07.2010 року, тому наявні всі правові підстави для нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді відповідно до ч.З ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з часу досягнення позивачем 65 річного віку та реалізованого права на відставку, тобто з 16 серпня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З часу закінчення граничного віку перебування на посаді судді, позивач не міг виконувати функції судді, своєчасно подав заяву про відставку, яка не була розглянута в місячний термін з незалежних від нього причин, що потягло зменшення заробітної плати, а відповідно і відобразиться на розмірі щомісячного довічного грошового утримання, що є порушенням конституційних гарантій судді у відставці і є підставою для задоволення вимог позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 94, 158 - 163, 186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївського району Чернігівської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївському районі щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення ним 65 річного віку, тобто з 16 серпня 2014 року.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Талалаївському районі провести нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453- VI від 07.07.2010 року, з часу досягнення ним 65 річного віку, тобто з 16 серпня 2014 року та провести відповідні доплати з урахуванням вже виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Талалаївському районі в місячний строк з дня набрання постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області законної сили подати суду звіт про виконання даного судового рішення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бахмацький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: О.М. Новіков