Справа № 821/1015/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 р.,м.ОдесаСправа № 821/1015/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Вербицької Н.В., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2013 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області про захист порушеного конституційного права шляхом заборони примушувати брати участь у діяльності неприбуткової самоврядної організації Пенсійний Фонд України, скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити поданий нею адміністративний позов в повному обсязі.

Постановою від 13 червня 2013 року, ухваленою в порядку письмового провадження, Херсонський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області про захист порушеного права, визначеного ст.ст. 36, 57 Конституції України з боку відповідача, шляхом заборони примушувати позивача брати участь у діяльності неприбуткової самоврядної організації Пенсійного Фонду України, та шляхом скасування вимоги № Ф-36 від 21 лютого 2013 року про сплату внесків.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції ухвалив незаконне судове рішення внаслідок неправильного тлумачення норм матеріального права.

Управління Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив, що позивач є фізичною особою-підприємцем.

21 лютого 2013 року управлінням Пенсійного фонду України в Цюрупинському районі Херсонської області відносно позивача винесено вимогу № Ф-36 про сплату заборгованості за 2011-2012р.р. зі сплати єдиного внеску на суму 8 582,72 грн.

Суд першої інстанції встановив безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач своєчасно не сплатила єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у 2011-2012 роках.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позовної заяви про порушення конституційних прав позивача виявились безпідставними, а вимога органу Пенсійного фонду щодо сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є правомірною, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Апеляційний суд вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, п. 2 ч. 1 ст. 1, ст. 4, ч. 4 ст. 5, п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 9 ст. 9, ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Обґрунтовуючи вимоги позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що при несплаті страхових внесків особа втрачає статус застрахованої особи і припиняє участь в загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванні, відповідно, коли особа не бажає сплачувати страхові внески вона не набуває статусу застрахованої. Таким чином, враховуючи відмову апелянта від сплати страхових внесків, вимоги до неї органу Пенсійного фонду є такими, що суперечать Закону, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи, оскільки позивач є приватним підприємцем, та перебуває на обліку у відповідача, як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на якого ст. ст. 4, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» покладений обов'язок сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, розмір якого не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків. Пенсійний фонд України має статус органу державної влади і діє на підставі Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», чинного з 01.01.2011 року, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 зазначеного Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Несплачена своєчасно сума єдиного внеску визнається недоїмкою.

На підставі статті 25 вищезазначеного Закону територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Сторонами по справі не оспорюється той факт, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, а тому, враховуючи приписи ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», облік позивача здійснюється територіальним органом управління Пенсійного фонду, яким по справі є відповідач.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апелянта про відсутність у Пенсійного фонду та відповідача як його структурного підрозділу належної правосуб'єктності. Стосовно того, що членство позивача не оформлене належним чином, відносини, що регулюються нормами правового інституту членства у організації, передбачають перш за все їх добровільний характер. Разом з тим, відповідно до положень Основ, законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» одним з принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування є його обов'язковість. Таким чином, по справі, відносини між позивачем та відповідачем мають не добровільний членський характер, а імперативний, який полягає у обов'язковому взятті платників єдиного внеску на облік територіальними управліннями Пенсійного фонду.

Оскільки позивач являється приватним підприємцем і, у зв'язку з цим, є застрахованою особою, страхувальником та роботодавцем, позивач може припинити участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (тобто втратити статус застрахованої особи), лише у зв'язку з припинення ним підприємницької діяльності (втрати статусу підприємця).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, які ґрунтуються на вірному застосуванні норм матеріального права і відповідають правовій позиції Верховного Суду України при вирішенні спорів цієї категорії.

Так, у постанові Верховного Суду України від 9 грудня 2008 року Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст.200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, п.1 ч. 1 ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст. 200, 206, 212, 244-2, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д Домусчі

суддя Н.В.Вербицька

суддя О.В.Єщенко