Справа № 826/15612/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 грудня 2015 року 15:24 № 826/15612/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ ТРЕЙДИНГ»
до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОГ ТРЕЙДИНГ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, в якій просить суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 09.07.2015; № від 09.07.2015; № від 09.07.2015; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2015 року № Ю-2У; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2015 № ; податкову вимогу від 03.08.2015 № 87-23; рішення про опис майна в податкову заставу від 03.08.2015 № 19155/10/28-10-23-26.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб, прибутку, від'ємного значення податку на додану вартість та єдиного соціального внеску є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено завищення позивачем витрат за наслідками взаємовідносин з нерезидентом, безтоварні господарські операції з ТОВ «Газукраїна 2020», заниження податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, за поданими сторонами письмовими клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

09 липня 2015 відповідачем, на підставі акта перевірки № 127/26-55-22-07/38390515 від 23.06.2015, винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- , яким позивачу за порушення пп. 168.1.1, пп. «б» п. 176.2 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 6 302,50 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 4619 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1683,50 грн.;

- , яким позивачу за порушення п. 161.2 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» всього в сумі 7 742 876 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 6 194 301 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 548 575 грн.;

- , яким позивачу за порушення п.п. 198.1, 198.3, 198.6, 201.4, 201.10 Податкового кодексу України зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за грудень 2013 всього в розмірі 43 947 887 грн.

Крім того, відповідачем, на підставі зазначеного вище акта перевірки винесено вимогу № Ю-2У від 09.07.2015 на суму 24 753 грн. та рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 12 376,50 грн.

07 серпня 2015 року на адресу позивача від відповідача надійшла податкова вимога від 03.08.2015 № 87-23 у відповідності до якої сума податкового боргу по податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів становить 8 404 732, 82 грн. Також, 07.08.2015 позивач отримав рішення про опис майна у податкову заставу від 03.08.2015 року № 19155/10/28-10-23-26.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій та зменшення суми від'ємного значення податку на додану вартість, ґрунтується на обставинах:

- неправомірного віднесення позивачем до витрат завищеної вартості паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 32 601 586 грн., придбаних у нерезидентів - «Marshell Oil TRADING LLP», «Marshell Oil LLP», партнерами (учасниками) яких є ADVANCE DEVELOPMENTS LIMITED, CORPORATION SOLUTIONS LIMITED, які за інформацією, отриманою ДПІ з мережі Інтернет, є резидентами Белізу - офшорної зони;

- безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Газукраїна 2020», внаслідок чого позивачем завищено податковий кредит на 43 947 886,8 грн.;

- невиконання позивачем вимог ст. 3 Закону України «Про оплату праці», що призвело до не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та, як наслідок, єдиного соціального внеску.

Інших обставин неправомірної поведінки позивача акт перевірки в собі не містить.

Не погоджуючись з правомірністю зазначених вище актів індивідуальної дії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В акті перевірки зазначено, що в перевіряємому періоді ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ» до витрат операційної діяльності, а саме, до складу собівартості придбаних та реалізованих товарів, віднесеною вартість придбаних паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 217 343 906,85 грн., імпортованих від нерезидентів:

- Фірма «Marshell Oil TRADING LLP» (договір поставки № 15 від 15.11.2013, Великобританія, адреса: Cornwall Buildings, 45-51 Newball Str., office 330, Birmingham, West Midlands, B3 3QR, Great Britain (United Kingdom); відправник товару: ВАТ АНК «БАШНАФТА» (РЕСПУБЛІКА БАШКОРТОСТАН), ВАТ «ГАЗПРОМ НАФТА» (РОСІЙСЬКА ФЕДЕРАЦІЯ), умови поставки: DDU «БС» (Смига)) на суму поставки - 180 425 023,17 грн., відповідно до валютно-митних декларацій, які досліджені контролюючим органом під час перевірки (ст. 6 акта перевірки);

- фірма «Marshell Oil LLP» (договір поставки № 45 від 20.11.2013, Великобританія; адреса: Newhall Str., Cornwall Buildins 45-51, office 330, Birmingham, B3 QR, Great Britain (United Kingdom); Відправник товару: HELLENIC PETROLEUM S.A.ELEUSIS INDUSTRIAL COMPLEX DIVISION (Греція); умови поставки: DDU Феодосія) на суму поставки - 36 918 883,68 грн. відповідно до валютно-митних декларацій, які досліджені контролюючим органом під час перевірки (ст. 7 акта перевірки).

Слід зазначити, що жодних претензій до змісту та форми валютно-митних декларацій на суму 180 425 023,17 грн. та на суму 36 918 883,68 грн., акт перевірки в собі не містить.

При цьому, правова позиція контролюючого органу полягає в тому, що оскільки партнерами (учасниками) зазначених вище двох контрагентів позивача є ADVANCE DEVELOPMENTS LIMITED та CORPORATION SOLUTIONS LIMITED, які, за інформацією, отриманою ДПІ з мережі Інтернет (companycheck.co.uk), є резидентами Белізу - офшорної зони, то відповідно до положень п. 161.2 Податкового кодексу України, витрати позивача на оплату придбаних паливно-мастильних матеріалів мають становити 85% вартості цих товарів, тобто 184 742 320,85 грн. (217 343 906,85*0,15), а не 217 343 906,85 грн., як задекларовано позивачем.

Суд не може погодитись з обґрунтованістю зазначених доводів відповідача, вмотивовуючи це наступним.

Дійсно, відповідно до п. 161.2 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній станом на 24.10.2013) у разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати товарів (робіт, послуг) на користь нерезидентів, що мають офшорний статус, чи при здійсненні розрахунків через таких нерезидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, чи здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів або нерезидентів, витрати платників податку на оплату вартості таких товарів (робіт, послуг) включаються до складу їх витрат у сумі, що становить 85 відсотків вартості цих товарів (робіт, послуг).

Натомість, перевіривши доводи, якими відповідач обґрунтовує правомірність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, суд звертає увагу на наступне.

Як вже зазначалось та вбачається зі ст. 7 акта перевірки (а.с. 16 Том І), контролюючий орган наполягаючи та тому, що ADVANCE DEVELOPMENTS LIMITED та CORPORATION SOLUTIONS LIMITED є резидентами офшорної зони - Белізу, посилаючись на Інтернет ресурс «Сompanycheck.co.uk.».

Проте, суд встановив, що за пошуковим запитом:

https://companycheck.co.uk/search?term=ADVANCE+DEVELOPMENTS+LIMITED, ідентифікується одинадцять компаній з аналогічною назвою, натомість жодна з цих компаній не є резидентом Белізу. При цьому, незважаючи на те, що всі 11 компаній мають однакову/подібну назву, вони мають різні ідентифікаційні номери.

Однак, в акті перевірки, окрім зазначення назви підприємства - ADVANCE DEVELOPMENTS LIMITED, контролюючий орган не зазначив ідентифікуючого коду даного суб'єкту господарювання, що свідчить на користь необґрунтованості та не доведеності тієї обставини, що ADVANCE DEVELOPMENTS LIMITED, яке безпосередньо зазначене в акті перевірки, є резидентом Белізу.

Аналогічним чином, за пошуковим запитом:

https://companycheck.co.uk/search?term=CORPORATION+SOLUTIONS+LIMITED&type=company-uk%2Ccompany-nltd%2Ccompany-euro&page=1, є можливим ідентифікувати 34 компанії з подібною назвою, які мають різні ідентифікаційні коди, проте жодна з компаній не є резидентом Белізу.

За таких обставин, доводи контролюючого органу в цій частині судом відхиляються, як необґрунтовані.

До того ж, суд встановив, що суб'єктом владних повноважень, на власний розсуд, допущене розширене тлумачення положень Income and CorporationTaxes Act 1988 (section 112), враховуючи наступне.

Виходячи із положень Income and Corporation Taxes Act 1988 (section 112), якщо контроль та управління партнерством здійснюється з-за кордону, то з метою оподаткування партнерство визнається нерезидентом Великобританії, навіть якщо один із учасників є резидентом Великобританії.

Натомість, відповідачем вказане вище положення розтлумачено наступним чином: «якщо партнерами (засновниками) компанії організаційно-правової форми LLP виступають юридичні (фізичні) особи, які зареєстровані в офшорних зонах та, з огляду на особливості оподаткування партнерів (засновників) таких партнерств, підприємства-імпортери при здійсненні операцій з вищезазначеними компаніями повинні застосовувати обмеження, визначені п.161.2 ст.161 Податкового кодексу України.

Контролюючим органом залишено поза увагою той факт, що п. 161.2 Податкового кодексу України є доцільним застосовувати у випадку, якщо контроль та управління партнерством здійснюється з-за кордону, а не у випадку, якщо партнерами (засновниками) компанії організаційно-правової форми LLP виступають юридичні (фізичні) особи, які зареєстровані в офшорних зонах.

Контролюючим органом, в порушення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено суду з посиланням на належні та допустимі докази того, що контроль та управління фірмами «Marshell Oil TRADING LLP» і «Marshell Oil LLP», на час виникнення спірних правовідносин, здійснювався з-за кордону, тим більше з офшорної зони.

За таких обставин, застосування в рамках досліджуваних правовідносин податковим органом п. 161.2 Податкового кодексу України є протиправними, а доводи з приводу неправомірного віднесення позивачем до витрат завищеної вартості паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 32 601 586 грн. є необґрунтованими та такими, що матеріалами справи не підтверджуються.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазначити також наступне.

Відповідно до п. 138.4 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Позивач протягом листопада та грудня 2013 придбав у вищевказаних нерезидентів нафтопродукти (дизпаливо та бензин) в кількості 33 053,692 тон на загальну суму 217 343 906,88 грн.

Фактично позивач в грудні 2013 реалізував з вищевказаного обсягу придбання лише дизпаливо в кількості 17 703,204 тон на суму 115 503 604,25 грн.

Станом на 01.01.2014 у позивача на залишках знаходилось 15 350,487 тон нафтопродуктів на загальну суму 101 840 302,63 грн.

Зазначені обставини підтверджуються витягом з рахунку № 2811 за листопад та грудень 2013, що долучений позивачем до матеріалів справи та підтверджують помилковість доводів контролюючого органу з приводу віднесення позивачем повністю всієї суму в розмірі 217 343 906,88 грн. до витрат в 2013 році.

Стосовно доводів відповідача з приводу безтоварності господарських операцій між позивачем і ТОВ «Газукраїна 2020», внаслідок чого позивачем завищено податковий кредит на 43 947 886,8 грн., суд зазначає наступне.

В рамках даної справи відповідачем поставлено під сумнів реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Газукраїна 2020» в грудні 2013, внаслідок чого, на переконання ДІП, позивачем неправомірно сформовано податковий кредит за грудень 2013 в сумі 43 947 886,80 грн.

Натомість, суд встановив, що в червні 2015 позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків, в якому просив скасувати рішення № 10677/10/28-10-41-3-15 від 27.04.2015 «Про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки у зв'язку з невідповідністю заяви вимогам Закону України №63 та неможливістю застосування податкового компромісу», а податковий компроміс по уточнюючим податковим деклараціям ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ» з податку на додану вартість за період з 01.12.2013 по 28.02.2014 вважати таким, що досягнутий.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2015 по справі № 826/12346/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2015 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ВОГ ТРЕЙДИНГ» задоволено повністю.

Скасовано рішення № 10677/10/28-10-41-3-15 від 27.04.2015 «Про відсутність необхідності проведення документальної позапланової перевірки у зв'язку з невідповідністю заяви вимогам Закону України № 63 та неможливістю застосування податкового компромісу», а податковий компроміс по уточнюючим податковим деклараціям ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ» з податку на додану вартість за період з 01.12.2013 по 28.02.2014 вважати таким, що досягнутий.

У відповідності до п. 8 підрозділу 92 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом. Після досягнення податкового компромісу згідно із цим підрозділом такі зобов'язання не підлягають оскарженню та їх розмір не може бути змінений в інших податкових періодах.

Таким чином, вищевказане свідчить про неправомірність винесеного податкового повідомлення-рішень форми «В4» від 09.07.2015 № , оскільки воно було винесено по взаємовідносинам ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ» з ТОВ «Газукраїна-2020» за період грудень 2013, по яких досягнуто податковий компроміс 08.07.2015 (з моменту сплати зобов'язань).

Стосовно доводів відповідача про невиконання позивачем вимог ст. 3 Закону України «Про оплату праці», що призвело до не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та, як наслідок, єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Згідно пп.168.1.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пп.168.1.2 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок зокрема нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7, і 8 частини першої цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відтак, передумовою нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску є безпосередньо нарахування та сплата заробітної плати працівнику.

Відповідно до наказу підприємства № 09/1-ПП від 02.12.2013 ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ» не нараховувало та не виплачувало заробітну плату працівникам за грудень 2013, тому й відсутні підстави для нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Стосовно не утриманим податку на доходи фізичних осіб із загальної суми 500,00 грн. за оренду приміщення у фізичної особи ОСОБА_1, суд зазначає, що в даному випадку контролюючим органом проігноровано положення п. 177.8 Податкового кодексу України, згідно якого під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Підсумовуючи вищевикладене, слід зазначити, що під час розгляду справи суд встановив відсутність належних доказів, які б підтверджували заниження позивачем податкових зобов'язань та зобов'язань зі сплати ЄСВ в перевіряємому періоді, внаслідок чого оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 09.07.2015; № від 09.07.2015; № від 09.07.2015; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2015 року № Ю-2У; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2015 № є необґрунтованими.

Суд, з метою всебічного і повного захисту прав позивача, також вважає за доцільне визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 03.08.2015 № 87-23 та рішення про опис майна в податкову заставу від 03.08.2015 № 19155/10/28-10-23-26, як такі, що винесені передчасно.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов товариство з обмеженою відповідальністю «Вог Трейдинг» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 09.07.2015; № від 09.07.2015; № від 09.07.2015; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2015 року № Ю-2У; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2015 № ; податкову вимогу від 03.08.2015 № 87-23; рішення про опис майна в податкову заставу від 03.08.2015 № 19155/10/28-10-23-26.

3. Стягнути судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Трейдинг» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Кобилянський