Справа № 813/5236/14
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2015-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року № 813/5236/14

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Шозда Г.В.

з участю

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

представників:

від позивача ОСОБА_3,

від третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Залізничного відділу Львівського міського управління Головного управління державної санітарно-епідеміологічної служби у Львівській області, Залізничного РВ ГУ МНС України м.Львова, ОСОБА_9 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничного району м.Львова, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів, ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог 11.02.2015 року, до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Залізничного відділу Львівського міського управління Головного управління державної санітарно-епідеміологічної служби у Львівської області, Залізничного РВ ГУ МНС України у м.Львова, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_9 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничного району м.Львова, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування:

- дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за №1/344-09 на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку за №238а з розширенням за рахунок прибудови на вул.Городоцькій у м.Львові від 14.04.2009 року;

- Сертифікату відповідності за № ЛВ 000354 про відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

Підставами позовних вимог є те, що в результаті надання висновку ОСОБА_9 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради за №3-Ш-2017/2401 від 11.03.2008 року та дозволу Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області№1/344-09 на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку за №238а з розширенням за рахунок прибудови на вул.Городоцькій у м.Львові від 14.04.2009 року власником будинку №238а по вул.Городоцькій у м.Львові при здійсненні його реконструкції було допущено порушення будівельних норм, що несе загрозу пошкодження чи навіть знищення нашої власності в разі виникнення пожежі або обвалу снігу чи криги на наше подвіря де гуляють діти.

Позивач та його представник позов підтримали просять позов задоволити.

Залізничний відділ Львівського міського управління Головного управління Держсанепідемслужби у Львівській області в письмових поясненнях зазначив, що управління розпочало свою діяльність 02.01.2013 року та відповідно не приймало участі в складенні та підписанні Акта готовності обєкта до експлуатації від 31.12.2009 року за №1210.

Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в письмових запереченнях на позовну заяву стверджує, що в матеріалах позову відсутні будь-які документи, що підтверджують чи спростовують здійснення реєстрації права власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивачами не наведено жодного доказу та не надано жодного документу на підтвердження того, що відділом порушено їх права, свободи та інтереси.

ОСОБА_9 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради в запереченнях на позовну заяву зазначає, що він діяв в межах повноважень, закріплених в Положенні про ОСОБА_9 комунальної власності та Львівської міської ради та Положенні про порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна.

В письмових поясненнях представник третьої особи стверджує, що позивачі не надали суду докази того, що Інспекція Держархбудконтролю у Львівській області, приймаючи рішення, вчиняючи дії щодо видачі ОСОБА_2 оскаржуваних дозвільних документів, порушила чинне будівельне законодавство.

Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши позивача та його представника, зясувавши обставини справи, суд виходив з наступного.

Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області ОСОБА_2 було видано дозвіл на виконання будівельних робіт за №1/344-09 від 14.04.2009 року на реконструкцію будинку №238-а на вул.Городоцькій у м.Львові з розширенням за рахунок прибудови.

Сертифікатом відповідності № ЛВ000354 від 24.12.2009 року Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Львівській області засвідчила відповідність закінченого будівництва проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджує його готовність до експлуатації.

В подальшому ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане ОСОБА_9 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 23.06.2010 року, яке посвідчує, що житловий будинок №238-а, який розташований на вул.Городоцька у м.Львові, дійсно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Не погоджуючись із правомірністю прийняття вищенаведених дозволу на виконання будівельних робіт та сертифікату відповідності, позивачі звернулись до суду про визнання їх незаконними та скасування.

Щодо наявності порушеного субєктивного права позивачів.

Як передбачено ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, субєктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення субєктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч.2 ст.171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

В даному випадку позивач оспорює рішення відповідача, які є правовими актами індивідуальної дії, зокрема визначають наявність у ОСОБА_2 права на проведення будівельних робіт та засвідчує відповідність закінченого будівництва проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил т підтверджує його готовність до експлуатації. Такі правові акти породжують права та обовязки тільки тих субєктів, яким його адресовано.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обовязків у звязку із оскаржуваними рішеннями не породжує для останнього і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року за №21-34а15, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

З огляду на викладене та враховуючи те, що позивачі оскаржують дозвіл на проведення будівельних робіт та сертифікат відповідності, не подавши, при цьому, жодних доказів у підтвердження наявності у них субєктивних публічних прав, суд вважає, що даними рішеннями не порушуються їхні права, оскільки відносини щодо надання дозволу на проведення будівельних робіт та засвідчення відповідності виникають між власником цього майна та уповноваженим органом у сфері містобудівної діяльності.

При цьому, слід зазначити, що висновок судової комісійної будівельно-технічної експертизи від 02.11.2015 року за №1635, може підтверджувати лише субєктивне приватне право позивача, а не публічне.

Що стосується обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як передбачено п.1 ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В даному ж випадку, оскаржувані позивачами акти субєкта владних повноважень носять індивідуальний характер, тобто стосуються конкретної особи, а тому вичерпали свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання правовстановлюючого документа - Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане ОСОБА_9 комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 23.06.2010 року.

А відтак, враховуючи те, що оскаржувані акти вичерпали свою дію після видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житловий будинок, такі жодним чином не порушують прав позивачів.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2014 року за №21-405а14, а тому враховується судом при вирішенні даного спору, у відповідності до абзацу другого ч.1 ст.244-2 КАС України. При цьому, суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

При цьому, суд зазначає, що належним способом захисту позивачами свого права є інші передбачені законодавством заходи, а саме: звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України), проведення відповідної перебудови чи знесення самочинного будівництва (ст.376 ЦК України), тощо.

При цьому, судом, з метою забезпечення принципу приюдиційності судового рішення, не досліджуються обставини проведення будівельних робіт на території, віднесеній до зони історичного ареалу м.Львова, оскільки оцінка даним обставинам може надаватись лише в комплексі з порушеним правом.

З огляду на викладене, суд вважає, що, оскільки оскаржуваними рішеннями Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області не порушуються права позивачів, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити з позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22 грудня 2015 року.

Суддя В.Я.Мартинюк