Справа № 826/23399/15
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 грудня 2015 року № 826/23399/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Непомнящої А.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02 жовтня 2015 року № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 жовтня 2015 року № Ф-37 У, рішення від 02 жовтня 2015 року № про застосування штрафних санкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/23399/15, закінчено підготовче провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 16 листопада 2015 року позивач підтримав адміністративний позов, просив суд задовольнити його. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Керуючись приписами частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, надавши можливість присутнім учасникам судового розгляду у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд завершив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Після розгляду адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, всебічного і повного встановлення всіх фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивної оцінки доказів, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01 вересня 2015 року по 07 вересня 2015 року на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 26 лютого 2013 року по 23 січня 2015 року, за результатами якої складено акт від 14 вересня 2015 року № 4567/26-58-17-01-17-НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки).

Перевіркою встановлено завищення валових витрат за 2014 рік, чим порушено ст. 164, п. 177.4 ст. 177, ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України - до сплати податку з доходів фізичних осіб 1252,94 грн.

Перевіркою встановлено порушення п. 2.5 - не нарахування та не сплата до бюджету ЄСВ, чим порушено п.п. 1, п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». До сплати ЄСВ - 2898,46 грн.

На підставі вищезазначених висновків та з урахуванням заперечень позивача відповідачем прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 02 жовтня 2015 року № , яким позивачу в порушення ст. 164, п. 177.4 ст. 177, ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 відповідно до п. 102.1 ст. 102, ч. 1 п.п. 123.1 ст. 123 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на 1566,18 грн., у тому числі за основним платежем - 1252,94 грн. та за штрафними санкціями - 313,24 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 02 жовтня 2015 року, яким позивачу порушено п.п. 1, п. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донараховано 2898,46 грн. єдиного внеску та на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосовано штрафні санкції у розмірі 144,92 грн.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 жовтня 2015 року № Ф-27У на суму 2898,46 грн.

Не погоджуючись з винесеними податковим повідомленням-рішенням від 02 жовтня 2015 року № , вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 02 жовтня 2015 року № Ф-37, рішенням № про застосування штрафних санкцій позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», визначено, що арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Статтею 4 Закону встановлено, що арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності. Оподаткування доходів фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, здійснюється відповідно до положень ст. 178 розділу IV «Податок на доходи фізичних осіб» Податкового кодексу України.

Згідно з п. 178.3 ст. 178 ПК України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

При цьому ПК України не передбачено будь-якого переліку витрат для самозайнятих осіб, у тому числі для фізичних осіб, які здійснюють незалежну діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Отже, при визначенні сукупного чистого доходу арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) доцільно враховувати витрати, які пов'язані з організацією такої діяльності та обумовлені вимогами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак, які не пов'язані з виконанням арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у конкретній справі про банкрутство.

До витрат фізичної особи, яка здійснює незалежну діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), можуть бути віднесені документально підтверджені витрати, зокрема:

орендна плата за користування орендованим приміщенням, або оплата за комунальні послуги, у разі використання власного нежитлового приміщення, де знаходиться контора (офіс) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у тому числі його поточний ремонт обладнання пандусу для під'їзду інвалідів;

витрати на технічне забезпечення діяльності робочого місця такої особи та його обслуговування (охоронна та пожежна сигналізація, вогнестійкий сейф, інформаційна вивіска, металеві двері або металеві ролети);

витрати на ремонт та технічне обслуговування обладнання (комп'ютерів, у тому числі їх програмного забезпечення, принтерів, сканерів, ксероксів, факсів, телефонів тощо);

витрати на виготовлення печаток, а також їх заміну;

витрати на відкриття рахунків у банках та їх розрахунково-касове обслуговування;

витрати на оплату праці та обов'язкові нарахування на фонд оплати праці помічників (найманих працівників);

витрати на проходження підвищення кваліфікації. Придбання та передплата нормативної літератури (книг, журналів, дисків, програм тощо);

витрати на користування електронною базою законодавства;

витрати на підключення та користування мережею Інтернет;

придбання канцелярського приладдя;

сплата такими особами єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

витрати на страхування професійних ризиків арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) за шкоду, заподіяну внаслідок неумисних дій або помилки під час здійснення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);

поштові та кур'єрські послуги, необхідні для виконання діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора);

витрати на послуги телекомунікаційного зв'язку для ведення податкового обліку та подання податкової та іншої звітності.

Самозайнятою особою, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є платник податку, який провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Отже, позивач у розумінні норм чинного законодавства є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, яка оподатковується за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності арбітражного керуючого.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що у 2014 році позивачем було завищено валові витрати і занижено оподаткування (чистого) доходу у зв'язку із включенням витрат, які не пов'язані з отриманням доходу протягом 2014 року.

Так, актом перевірки встановлено, що, згідно банківських виписок в 2014 році позивачем отримано дохід від надання послуг арбітражного керуючого по наступним судовим наказам № 925/686/13 від 12 червня 2014 року у сумі 3846,31грн., № 925/686/13 від 22 квітня 2014 року на суму 2070,60 грн., № 925/686/13 від 28 квітня 2014 року в сумі 2436,00 грн., що в сукупності.складає 8253,91 грн. та є грошовою винагородою за послуги арбітражного керуючого у справі № 925/686/13 про визнання банкрутом ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України». При цьому позивачем було задекларовано витрати у звітному періоді у розмірі 14976,34 грн., у зв'язку з чим, на думку позивача, він звільняється від сплати податкових зобов'язань. Проте, до складу валових витрат, пов'язаних з одержанням доходу за послуги арбітражного керуючого у справі № 925/686/13 неправомірно включені суми витрат, які відношення до процедури банкрутства саме ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» не мають

Крім того, в обґрунтування заперечень відповідач посилається на необхідність оформлення пр. здійсненні відрядження особисто наказу (розпорядження) фізичної особи про відрядження. При цьому, посвідчення на відрядження, надані позивачем на підтвердження витрат, скасовані наказом Міністерства фінансів № 738 ще 2011 року, а тому неіснуючий документ не може бути підтвердженням позиції позивача.

Проте, позивачем вказані висновки контролюючого органу заперечуються.

Судом встановлено, що за 2014 рік при визначенні оподаткованого доходу від професійної діяльності самозайнятої особи (арбітражного керуючого) ФОП ОСОБА_1 було враховано витрати у розмірі 14976,34 грн., відображені у Книзі обліку доходів і витрат, до яких увійшли витрати на оплату послуг поштового зв'язку у розмірі 571,72 грн. та витрати на папір у розмірі 671,01 грн., що не заперечувалося відповідачем та підтверджується наявними у матеріалах справи копією книги обліку доходів і витрат та квитанцій.

Крім того, до складу витрат у 2014 році позивачем включено витрати на відрядження у розмірі 13733,61 грн., на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії книги обліку доходів і витрат, квитанції, посвідчення про відрядження з відмітками про прибуття до Господарського суду Полтавської області, звіти про витрати на відрядження, проїзні документи та копії процесуальних рішень Господарського суду Полтавської області, в яких зазначено про присутність арбітражного керуючого ОСОБА_1 у судових засіданнях.

Вище зазначені витрати в повному обсязі відображені у Книзі обліку доходів і витрат позивача.

Будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у матеріалах справи доказів на підтвердження зв'язку відряджень з господарською діяльністю позивача, особистої участі у судових засіданнях (підтверджується копіями ухвал Господарського суду Полтавської області), суд приходить до висновку, що вище зазначені витрати, понесені позивачем за 2014 рік підтверджуються матеріалами справи і здійснені ФОП ОСОБА_1 виключно у зв'язку з провадженням нотаріальної діяльності, а тому їх врахування при визначенні об'єкта оподаткування відповідає приписам статті 178 Податкового кодексу України.

Щодо тверджень відповідача про невідповідність форми заповнення підтверджуючого документу про відрядження (позивачем оформлено посвідчення про відрядження замість наказу про відрядження), суд зазначає, що в межах даної справи судом встановлюється саме зв'язок відрядження з власною господарською діяльністю позивача. Тобто, незважаючи на невідповідність оформлення таких документів, суд приймає їх як належні та допустимі докази на підтвердження правової позиції позивача.

Отже щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02 жовтня 2015 року № , суд приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем за 2014 рік підтверджуються матеріалами справи і здійснені ФОП ОСОБА_1 виключно у зв'язку з провадженням діяльності арбітражного керуючого, а тому їх врахування при визначенні об'єкта оподаткування відповідає приписам статті 178 Податкового кодексу України у зв'язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення винесено неправомірно та підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат, їх належний облік, належне декларування позивачем майнового стану і доходів.

Щодо несплати позивачем єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В контексті приписів абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сума єдиного внеску нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже неврахування контролюючим органом документально підтверджених витрат арбітражного керуючого при визначенні об'єкта оподаткування останнього, суперечить вимогам статей 164, 178 Податкового кодексу України, абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

А відтак, висновки акту перевірки державної податкової інспекції у Солом'янському районі головного управління ДФС у м. Києві в є необґрунтованими, а прийняті на підставі цього акту вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02 жовтня 2015 року № Ф-37 та рішення № про застосування штрафних санкцій - протиправними.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02 жовтня 2015 року № .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 02 жовтня 2015 року № Ф-37 У.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02 жовтня 2015 року № про застосування штрафних санкцій.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник