Справа № 814/3929/15
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2015-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

10 грудня 2015 року Справа № 814/3929/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Баштанська птахофабрика", вул. Заводська, 2, Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56101

доБаштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Миколи Аркаса, 2, Баштанка, Баштанський район, Миколаївська область, 56100
прочасткове скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Баштанська птахофабрика» (далі по тексту також - позивач, Товариство, суб'єкт господарювання), посилаючись на незаконність оспорюваного рішення, звернулося до суду з вимогами про скасування податкового повідомлення-рішення Баштанської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області від 16.10.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі по тексту - ПДВ) на суму 313030,82 грн. та нарахування штрафних санкцій, в розмірі 161515,41 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказав на невмотивованість підстав постановлення оскаржуваних рішень (висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій з ПП «Валерія», ПП «Золотий Естамп», ТОВ «Техноснабтрейд», НІ ТОВ НИО «Контехсистем ЛТД», ТОВ «Ріа і Ко», ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Українська компанія «Модус», ПП «Войснет Солюшнс», ПНВФ «Росткорм», ПП «Креон-Д»).

Баштанська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі по тексту також - ДПІ, відповідач, контролюючий орган) позов не визнала, зазначивши про правомірність дій контролюючого органу при проведені перевірки позивача та законність прийнятих податкових повідомлень-рішень, яким суб'єкту господарювання визначено податкові зобов'язання з податку на додану вартість, в зв'язку з безтоварністю господарських операцій з вищевказаними юридичними особами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, зважаючи на таке.

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що "податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, …, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів".

Підпункт 14.1.36. п.14.1 ст.14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. При цьому дата отримання платником податку товарів, що підтверджено податковою накладною, є датою виникнення права платника податків на віднесення сум податку до податкового кредиту (п. 198 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п.198. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Приписами п.180.1 ст.180 ПК України визначено, що платник податку - будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку. Платник податку самостійно відповідає за своєчасність та повноту нарахування та сплати податку. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податків; дата відвантаження товарів покупцю (п. 187.1 ст. 187 ПК України).

Системний аналіз правових норм, які регулюють правовідносини, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість Закон не передбачає обов'язкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету. У разі невиконання контрагентом платника податків зобов'язань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна.

Дані правові норми визначають, що до складу витрат, які дають право формувати податковий кредит, можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про реальну господарську операцію та підтверджує її здійснення. Правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг) саме у контрагента, зазначеного в первинних документах.

Для віднесення відповідних сум до складу втрат та податкового кредиту з ПДВ не передбачається умова відслідкування та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом. Чинним законодавством на сторону в господарському зобов'язанні не покладено обов'язок з'ясування обставин сплати податків та зборів контрагентом.

При розгляді справи встановлено, що основним видом господарської діяльності позивача згідно КВЕД є розведення свійської птиці (01.47.). Також, позивач фактично здійснював наступні види господарської діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур i насіння олійних культур (01.11), оптова торгівля живими тваринами (46.23), оптова торгівля м'ясом i м'ясними продуктами (46.32), оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33), роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спецiалiзованих магазинах (47.29), виробництво мяса свійської птиці (10.12).

В період з 21.08.2015р. по 18.09.2015р. ДПІ проведено документальну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012р. по 30.06.2015р., результати якої оформлено актом від 02.10.2015р. №71/22-36074464 (далі по тексту також - акт).

В акті контролюючим органом зазначено про порушення суб'єктом господарювання: пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, пп. 11.1, 11.5 п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року N363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N128/2568 із змінами і доповненнями, ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями, ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» із змінами та доповненнями, п. 2, 3, 6 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів від 16.05.1996 №99, в результаті чого перевіркою донараховано ПДВ за 2012- 2015 роки в сумі 454756,00 грн.

На підставі встановлених в ході перевірки обставин відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення 16.10.2015р. про збільшення суми грошового зобов'язання з ПДВ на суму 697134,00 грн. (454756,00 грн. за основним платежем, 232378,00 грн. за штрафними санкціями)., яке позивачем оскаржується в частині: основного платежу - 313030,82 грн. штрафних санкцій, в розмірі 161515,41 грн..

Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (в частині, що є предметом судового оскарження) слугував висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій між позивачем та ПП «Валерія», ПП «Золотий Естамп», ТОВ «Техноснабтрейд», НІ ТОВ НИО «Контехсистем ЛТД», ТОВ «Ріа і Ко», ТОВ «Асса Плюс», ТОВ «Українська компанія «Модус», ПП «Войснет Солюшнс», ПНВФ «Росткорм», ПП «Креон-Д» з підстав порушення вказаними юридичними особами податкового законодавства, недоліків первинних документів, безтоварності господарських операції між вказаними юридичними особами та їхніми контрагентами.

На думку суду, позиціонування вказаної обставини (наявність дефектів у відносинах між безпосередніми контрагентами позивача з підприємствами, з якими позивач не мав жодних стосунків) як порушення податкового законодавства в даному випадку не ґрунтується на приписах чинного законодавства та є надуманим. Досліджені судом фактичні дані вказують на невмотивованість аргументів контролюючого органу.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує лише наявністю певних недоліків у первинних документах.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем надані первинні документи, що підтверджують факт реальної поставки на його адресу товарів та послуг від безпосередніх контрагентів.

Видані позивачеві контрагентами видаткові, податкові накладні та інші первинні документи відповідають вимогам діючого законодавства і є належним доказом правомірності формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ. На момент видачі податкових накладних постачальники були зареєстровані платниками ПДВ, а отже, мали право їх виписувати. В свою чергу, покупець мав правові підстави включити суму ПДВ по таким податковим накладним в податковий кредит. Позивач в повному обсязі задекларував свої податкові зобов'язання з ПДВ та сплатив податки до бюджету.

Про реальність виконання господарських операцій свідчать фактичні дані, які містяться в документах наданих позивачем.

Так, судом встановлено, що на виконання умов договору поставки від 20.02.2014р. №2002-01, ТОВ «Асса Плюс» здійснило поставку позивачу шроту соняшникового на загальну суму 198830,00 грн.. ТОВ «Баштанська птахофабрика» розрахувалось за отриманий товар (стор. 50-61 акта).

На підтвердження реальності господарських операції з поставки шроту соняшникового позивачем надано: видаткові накладні від 04.07.2014р. №17 та від 26.08.2014р. №22; товарно-транспортні накладні від 04.07.2014р. №Р17 та від 26.08.2014р. №Р22; податкові накладних від 04.07.2014р. №3 та від 26.08.2014р. №4;матеріальні відомості за липень-серпень 2014р.; платіжні доручення від 01.07.2014р. №559, від 11.07.2014р. №1020, від 23.07.2014р. №657, від 01.08.2014р. №693, від 22.08.2014р. №794, від 16.09.2014р. №900, від 20.10.2014р. №1507.

Заперечення проти позову ґрунтуються на невірно зазначеній даті у податковій накладній від 04.07.2014р. №3 та відсутності реєстрації довіреностей на придбання товарно-матеріальних цінностей.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Сплата за придбаний товар в повному обсязі є доказом того, що правочин з постачання шроту соняшникового від ТОВ «Асса Плюс» був повністю схвалений позивачем.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі «Щодо підтвердження даних податкового обліку» від 01.11.2011р. №1936/11/13-11, «сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

Суд погоджується з позицією позивача про те, що лише відсутність журналу реєстрації довіреностей не може свідчити про безтоварність господарської операції.

Також, слід зазначити, що повну вартість отриманої сої за видатковою накладною від 04.07.2014р. було сплачено лише 01.08.2014р.. У відповідності з п. 187.1 ст. 187 та 201.4 ст. 201 ПК України, податкова накладна була складена в день передачі товару 04.07.2014р.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання укладених між позивачем та ПП «Валерія» договорів купівлі-продажу та поставки від 25.07.2014р. №2507/1, від 17.09.2014р. №1709/1, від 23.09.2014р. №2309/1, від 09.1.02014р. №0910/1, від 16.10.20014р. №1610/1, від 17.10.2014р., від 31.10.2014р. №3110/1, від 03.11.2014р. №0311, від 14.11.2014р. №1411/1, від 21.11.2014р. №2111/1 від 28.11.2014р. №2811/1, позивачем було придбано у ПП «Валерія» сільськогосподарську продукцію (сою, кукурудзу, пшеницю, шрот соняшниковий» на загальну суму 2776495,66 грн. При цьому, позивач повністю розрахувався за отриманий товар (стор. 64-75 акта).

Реальність господарських операцій з поставки сільськогосподарської позивачем підтверджено: накладними - від 28.07.2014р. №31, 01.08.2014р. №32, 17.09.2014р. №44, 24.09.2014р. №45, 29.09.2014р. №47, 05.10.2014р. №51, 07.10.2014р. №50, 08.10.2014р. №54, 09.10.2014р. №53, 16.10.2014р. №56, 19.10.2014р. №58, 19.10.2014р. №57, 20.10.2014р. №59, 23.10.2014р. №60, 24.10.2014р. №61, від 31.10.2014р. №62, 01.11.2014р. №70, 03.11.2014р. №65, 04.11.2014р. №67, 07.11.2014р. №69, 07.11.2014р. №68, 14.11.2014р. №72, 17.11.2014р. №73, 23.11.2014р. №74, 27.11.2014р. №75, 29.11.2014р. №77, 29.11.2014р. №76, 29.11.2014р. №78, 29.11.2014р. №79; товарно-транспортними накладними - від 28.07.2014р. №065505, 28.07.2014р. №065506, 28.07.2014р. №065503, 28.07.2014р. №065504, 31.07.2014р. №003303, 31.07.2014р. №003302, 31.07.2014р. №003300, 16.09.2014р. №003306, 24.09.2014р. №24/09-1, 24.09.2014р. №24/09-2, 03.1.02014р. №03/10-5, 03.10.2014р. №03/10-4, 03.10.2014р. №03/10-3, 03.10.2014р. №03/10-2, 03.10.2014р. №03/10-1, 06.10.2014р. №06/10-5, 06.10.2014р. №06/10-4, 06.1.02014р. №06/10-3, 06.10.2014р. №06/10-2, 06.1.02014р. №06/10-1, 09.1.02014р. №09/10-2, 09.10.2014р. №09/10-1, 19.10.2014р. №1910/1, 19.10.2014р. №1910/2, 16.10.2014р. №16/10-1, 16.10.2014р. №16/10-2, 16.1.02014р. №16/10-3, 23.10.2014р. №23/10-1, 23.10.2014р. №23/10-2, 23.1.02014р. №23/10-3, 23.10.2014р. №23/10-4, 23.1.02014р. №23/10-5, 23.10.2014р. №23/10-6, 23.10.2014р. №23/10-7, 31.1.02014р. №3110/1; податковими накладні - від 29.07.20114р. №31, 01.08.204р. №32, 17.09.2014р. №44, від 24.09.2014р. №47, 24.09.2014р. №45, 05.10.2014р. №51, 07.10.2014р. №50, 13.1.02014р. №54, 09.10.2014р. №53, 16.10.2014р. №56, 19.10.2014р. №58, 19.10.2014р. №57, 20.10.2014р. №59, 23.10.2014р. №60, 24.10.2014р. №61, 31.10.2014р. №62, 01.11.2014р. №70, 03.11.2014р. №65, 04.11.2014р. №67, 07.11.2014р. №69, 07.11.2014р. №68, 14.11.2014р. № 72, 17.11.2014р. №73, 21.11.2014р. №74, 27.11.2014р. №75, 29.11.2014р. №76, 29.11.2014р. №77, 29.11.2014р. №78, 29.11.2014р. №79; платіжними дорученнями - від 01.08.2014р. №696, 12.08.2014р. №1174, 13.08.2014р. №734, 14.08.2014р. №744, 15.08.2014р. №750, 19.08.2014р. №1210, 22.08.2014р. №784, 27.08.2014р. №805, 02.09.2014р. №1268, 03.09.2014р. №1272, 04.09.2014р. №1275, 05.09.2014р. №831, 05.09.2014р. №827, 08.09.2014р. №839, 10.09.2014р. №863, 11.09.2014р. №869, 15.09.2014р. №879, 17.09.2014р. №902, 17.09.2014р. №904, 18.09.2014р. №909, 22.09.2014р. №1340, 22.09.2014р. №934, 24.09.2014р. №953, 25.09.2014р. №962, 29.09.2014р. №976, 29.09.2014р. №1411, 29.09.2014р. №1410, 30.09.2014р. №1412, 0.10.2014р. №997, 02.10.2014р. №1005, 02.10.2014р. №1004, 07.10.204р. №1024, 08.10.2014р. №1025, 09.10.2014р. №1034, 13.10.2014р. №1476, 14.10.2014р. №1052, 16.10.2014р. №1063, 17.10.2014р. №1079, 20.10.2014р. №1506, 21.10.2014р. №1528, 22.10.2014р. №1106, 23.10.2014р. №1123, 24.10.2014р. №1131, 28.10.2014р. №1571, 29.10.2014р. №1154, 31.10.2014р. №1589, 31.10.2014р. №1590, 03.11.2014р. №1175, 04.11.2014р. №1194, 06.11.2014р. №1204, 06.11.2014р. №1199, 10.11.2014р. №1208, 10.11.2014р. №1213, 12.11.2014р. №1219, 13.11.2014р. №1223, 14.11.2014р. №1645, 14.11.2014р. №1229, 18.11.2014р. №1659, 18.11.2014р. №1234, 18.11.2014р. №1238, 20.11.2014р. №1248, 21.11.2014р. №1678, 21.11.2014р. №1265, 26.11.2014р. №1299, 28.11.2014р. №1324, 28.11.2014р. №1322, 01.12.2014р. №1335, 02.12.2014р. №1338, 04.12.2014р. №1358, 08.12.2014р. №1740, 09.12.2014р. №1379, 12.12.2014р. №1415, 12.12.2014р. №1418, 12.12.2014р. №1773, 16.12.2014р. №1432; матеріальними відомостями щодо підтвердження використання придбаного товару у господарській діяльності.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Баштанська птахофабрика» штучно сформовано податковий кредит по контрагенту ПП «Валерія» у вересні 2014 року в сумі 35511 грн., у жовтні 2014 року в сумі 26956 грн. та в листопаді 2014 року в сумі 51805 грн.. При цьому, у запереченнях проти позову відповідач вказує лише на недолік однієї податкової накладної від 24.09.2014р. №47, яка була складена на поставку сої (5,43 т.) загальною вартістю 28616,12 грн., у т.ч. ПДВ 4769,35 грн.

Суд дійшов висновку, що всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено свій висновок стосовно неправомірності формування податкового кредиту з ПП «Валерія» в розмірі 109502,65 грн.

Платіжним дорученням від 24.09.2014р. №953 сплачено ПП «Валерія» за сою 120000,00 грн.. Отже, податкова накладна складена у відповідності з п. 187.1 ст. 187 та 201.4 ст. 201 ПК України.

Крім того, на виконання укладеного між позивачем та ПП «Войснет Солюшнс» договору купівлі-продажу від 07.09.2014р.№09-В позивачем придбано у ПП «Войснет Солюшс» тару пухирчату №20 на загальну суму 69502,00 грн., у т.ч. ПДВ 11584,00 грн. При цьому, позивач повністю розрахувався за отриманий товар.

На підтвердження реальності господарської операції позивачем надано: видаткові накладні від 14.10.2014р. №РН186 та від 13.10.2014р. №РН-185; податкові накладні від 13.10.2014 р. №185 та від 14.10.2014р. №186; платіжні доручення від 10.10.2014р. №1045, від 18.11.2014р. №1655, від 11.11.2014р. №1623, від 14.10.2014р. №1059.

Заперечення проти позову ґрунтуються на відсутності реєстрації довіреностей на придбання товарно-матеріальних цінностей та бухгалтерських документів, які-б підтверджували рух придбаного товару.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що в даному випадку, сплата за придбаний товар в повному обсязі є доказом того, що правочин з постачання товару був повністю схвалений позивачем. А лише відсутність журналу реєстрації довіреностей не може свідчити про безтоварність господарської операції, оскільки сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Одним з основних видів діяльності позивача є оптова торгівля яйцями (стор. 4 акта перевірки). Тара пухирчата призначена для фасування з метою подальшого транспортування яєць.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що тара придбана з метою її використання в господарській діяльності товариства і тому, незалежно від її використання або невикористання протягом податкового періоду позивач не позбавлений права на віднесення ПДВ, сплаченого за придбання пухирчатої тари, до податкового кредиту.

На виконання укладеного між позивачем та ПП «Золотий Естамп» договору купівлі-продажу від 07.09.2014р.№09-В позивачем придбано мясну продукцію на загальну суму 17102,12 грн. При цьому, позивач повністю розрахувався за отриманий товар.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано: видаткові накладні від 14.10.2014р. №РН186 та від 13.10.2014р. №РН-185; податкові накладні від 13.10.2014 р. №185 та від 14.10.2014р. №186; платіжні доручення від 10.10.2014р. №1045, від 18.11.2014р. №1655, від 11.11.2014р. №1623, від 14.10.2014р. №1059.

Заперечення проти позову ґрунтуються на відсутності реєстрації довіреностей на придбання товарно-матеріальних цінностей та на відсутності товарно-транспортних накладних.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що в контексті приписів ст. 241 ЦК України оплата за придбаний товар в повному обсязі є доказом того, що правочин з постачання товару був повністю схвалений позивачем. Нормами Цивільного та Господарського кодексів України не передбачено складання товарно-транспортної накладної на виконання умов договору поставки. Згідно ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України, товарно-транспортна накладна є підтвердженням укладення договору перевезення. ПП «Золотий Естамп» могло перевозити товар власним транспортом без укладення договору перевезення.

Отже, відсутність товарно-транспортної накладної, в даному випадку, не може свідчити про безтоварність господарської операції з поставки.

На виконання умов договору поставки від 20.07.2012р. №6 НІТОВ НИО «Контехсистем ЛТД» здійснило поставку позивачу сої та кукурудзи на загальну суму 181105,00 грн. ТОВ «Баштанська птахофабрика» повністю розрахувалось перед НІТОВ НИО «Контехсистем ЛТД» за сою та кукурудзу.

На підтвердження реальності господарських операцій з поставки сої та кукурудзи позивачем надано: видаткові накладні від 18.10.2012р. №РН186, 18.10.2012р. №РН-185, 20.07.2012р. №РН-129; товарно-транспортні накладні від 17.10.2012р. №740835, 20.07.2012р. №740894; податкові накладні від 18.10.2012р. №17, 18.10.2012р. №16, 20.047.2012р. №20; платіжні доручення від 24.10.2012р. №4648, 22.10.2012р. №4626, 02.11.2012р. №4712, 01.11.2012р. №4702, 16.11.2012р. №4805, 21.11.2012р. №4847, 21.11.2012р. №4847, 26.11.2012р. №4892, 04.1.22012р. №4952, 26.07.2012р. №3994, 30.0.72012р. №3004, 02.08.2012р. №4025, 17.08.20012р. №4121; відомості видачі компонентів за липень 2012 року та матеріальної відомості за жовтень 2012 року. Оплата придбаного товару в повному обсязі є доказом того, що правочин з постачання товару був повністю схвалений позивачем.

На виконання умов договору поставки від 16.10.2014р. №4836, ПП «Креон-Д» здійснило поставку позивачу монокальційфосфату на загальну суму 34500,00 грн. у т.ч. ПДВ 5750,00 грн. ТОВ «Баштанська птахофабрика» повністю розрахувалось перед ПП «Креон-Д» за придбаний товар.

На підтвердження реальності господарських операцій поставки монокальційфосфату позивачем надано: видаткову накладну від 16.1.02014р. №4836; товарно-транспортну накладну від 16.10.2014р. №4836; податкову накладну від 16.10.2014р. №4836; платіжні доручення від 27.10.2014р. №1556 та від 27.1.02014р. №1556; матеріальну відомість.

Як вбачається з акта здачі-приймання виконаних робіт від 29.01.2014р. ТОВ «Українська компанія «Модус» здійснила ремонт належного позивачу маркувального принтера «Екст-Моно» на загальну суму 3494,00 грн., у т.ч. ПДВ 582,43 грн.

Первинні документи, які підтверджують реальність господарської операції з надання послуг є: акт здачі-приймання виконаних робіт від 29.01.2014р.; податкова накладна від 31.01.2014р. №493; платіжне доручення від 13.02.2014р. №117.

У запереченнях проти позову відповідач вказує на недолік податкової накладної від 31.01.2014р. №493.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі «Щодо підтвердження даних податкового обліку» від 01.11.2011р. №1936/11/13-11, «сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

Таким чином, помилково зазначена дата складання податкової накладної не може свідчити про відсутність господарської операції, а отже, не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит.

На виконання умов Договору надання охоронних послуг від 01.03.2013р., ТОВ «Ріа і Ко» надавало позивачу послуги з охорони обєктів на загальну суму 30000,00 грн,, у т.ч. ПДВ 5000,00 грн.. Позивач в повному обсязі оплатив надані послуги.

На підтвердження реальності господарських операцій з надання послуг позивачем надано: акт здачі-прийняття наданих послуг від 01.02.2014р. №ОУ-7; податкова накладна від 01.02.2014 №2; платіжні доручення від 12.03.2014р. №366, 14.02.2014р. №121, 27.02.2014р. №297, 26.02.2014р. №286.

Зазначаючи про відсутність у позивача «повного пакету документів» (стор. 140 акта) відповідачем не зазначено, з посиланням на відповідні норми матеріального права, які саме документи позивач був зобовязаний додатково надати на підтвердження реальності господарської операції. При цьому, чинним законодавством не встановлено перелік первинних документів, якими підтверджується реальність надання охоронних послуг.

Згідно Додатку 1 до Договору про надання охоронних послуг від 01.03.2013р. ТОВ «Ріа і Ко» здійснювало цілодобову охорону належного позивачу обєкта нерухомості по вул. Заводській,2 у м. Баштанка Миколаївської області, контролюючи переміщення ТМЦ, вхід-вихід працівників та відвідувачів, реєстрацію вїзду-виїзду автотранспорту, патрулювання території.

За таких обставин, акт здачі-прийняття наданих послуг від 01.02.2014р. №ОУ-7 є в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом, який підтверджує реальність надання охоронних послуг та їх використання у господарській діяльності товариства.

На виконання умов договору купівлі-продажу від 15.01.2014р. №3 ПНВФ «Росткорм» здійснило поставку позивачу олії соєвої на загальну суму 20400,00 грн., у т.ч. ПДВ 5750,00 грн., ТОВ «Баштанська птахофабрика» повністю розрахувалось перед ПНВФ «Росткорм» за придбаний товар.

На підтвердження реальності господарський операцій з поставки олії позивачем надано: видаткову накладну від 21.07.2014р. №РН-14; товарно-транспортну накладну від 21.07.2014р. №029; податкову накладну від 18.07.2014р. №6 та від 21.07.2014р. №7; платіжні доручення від 17.07.2014р. №619, 18.07.2014р. №628, 09.0.72014р. №593; матеріальну відомість.

Заперечення проти позову ґрунтуються на відсутності реєстрації довіреностей на придбання товарно-матеріальних цінностей та не зазначення у видатковій накладній ініціалів особи, яка отримала олію соєву.

Суд погоджується з позицією позивача про те, що в контексті приписів ст. 241 ЦК України оплата за придбаний товар в повному обсязі є доказом того, що правочин з постачання товару був повністю схвалений позивачем, а сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, лише відсутність журналу реєстрації довіреностей та не зазначення у видатковій накладній ініціалів особи, яка прийняла товар, не може свідчити про безтоварність господарської операції.

На виконання умов договору купівлі-продажу від 15.02.2013р. №Т-04/13 ТОВ «Техноснабтрейд» здійснило поставку позивачу кормових добавок на загальну суму 64177,00 грн.. ТОВ «Баштанська птахофабрика» повністю розрахувалось перед ТОВ «Техноснабтрейд» за придбаний товар.

На підтвердження реальності господарських операцій з поставки олії соєвої позивачем надано: видаткові накладні від 21.07.2014р. №125, 14.08.2014р. №136, 12.12.2014р. №209, 29.01.2015р. №20; товарно-транспортні накладні від 15.07.2014р. №3861127, 11.11.2014р. №8312480, 29.01.2015р. №8204936; податкові накладні від 21.07.2014р. №13, 14.08.2014р. №7, 09.12.2014р. №7, 29.01.2015 р. №21; платіжні дорученя від 22.07.2014 №641, 28.08.2015р. №1246, 09.12.2014р. №1381, 29.01.2015р. №155, 11.02.2015р. №264.

Заперечення проти позову ґрунтуються на невірному зазначенні реквізитів договору поставки у податкових накладних.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі «Щодо підтвердження даних податкового обліку» від 01.11.2011р. №1936/11/13-11, «сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце».

Суд погоджується з позицією позивача про те, що лише невірне зазначення у податкових накладних реквізитів договору поставки, не може свідчити про безтоварність господарської операції.

Відповідно до наданих позивачем первинних документів (видаткових накладних, податкових накладних, актів здачі-прийняття наданих послуг, які оформлені згідно приписів ст.2, 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п.2, п. 2.4, п.2.15, п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88) господарські операції між позивачем та безпосередніми контрагентами мали реальний характер і підтверджені достатніми первинними документами. Видані позивачеві безпосередніми контрагентами податкові накладні та інші первинні документи відповідають вимогам діючого законодавства і є належним доказом правомірності формування витрат та податкового кредиту по ПДВ по реальним господарським операціям, які в подальшому використані підприємством в господарській діяльності. На момент видачі податкових накладних постачальники були зареєстровані платниками ПДВ, а отже, мали право їх виписувати. В свою чергу, покупець мав правові підстави включити суму ПДВ по таких податкових накладних в податковий кредит.

Висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій базуються на припущеннях, які не доведені належними та допустимими доказами.

При дотримані вимог щодо оформлення необхідних документів, висновки про недостовірність або суперечність відомостей, зазначених у таких документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що вказують на обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Таким чином, висновки контролюючого органу про безтоварність господарських операцій базуються на припущеннях, які не доведені належними та допустимими доказами.

Інформація контролюючого органу про незнаходженням деяких контрагентів позивача за юридичною адресою не є підставою для визнання правочинів недійсними, а господарських операцій безтоварними, оскільки чинне законодавство не пов'язує право платника податків на податковий кредит та на формування валових витрат із фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою.

Крім того, суб'єкт господарювання (добросовісний учасник угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за сплатою податків іншими суб'єктами підприємницької діяльності. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України). Зазначена обставина (недобросовісність учасника угоди в ланцюгу постачання щодо спали податків та зборів) не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат та відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження фактичного здійснення господарських операцій.

Зазначення про наявність дефектів при заповнені перевізником товарно-транспортних накладних (відсутність деяких реквізитів) також не може бути підставою для визнання правочинів нікчемними, а господарських операцій безтоварними, оскільки заповнення (складання) вказаних документів (які не є обов'язковими первинними документами для формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість) не залежить від волевиявлення позивача (отримувача товару).

Таким чином, оскільки відповідачем (суб'єктом владних повноважень), на якому в адміністративному судочинстві лежить тягар доказування правомірності своїх дій, не надано спростувань реального характеру здійснюваних позивачем господарських операцій, що були обумовлені діловою метою, доводи ДПІ про безтоварність господарських операцій, вчинених між позивачем та вищезазначеним контрагентам, є бездоказовими.

Суд також вважає, що позбавлення платника податку права на формування витрат у зв'язку з невиконанням обов'язків контрагентами контрагентів позивача, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 р. (надалі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, ст.1 Протоколу до конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які згідно з ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477 мають в Україні значення джерела права. Так, у п. 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, указавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права. У рішенні в справі Щокін проти України (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст.1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні." Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується численними рішеннями Європейського суду з прав людини. Так, п. 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податкових зобов'язань…. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності". Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії. У п. 23 даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом (а тим більше суб'єктів господарювання, з якими позивач не мав жодних стосунків).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність формування позивачем оспорюваних витрат при визначені податку на доходів фізичних осіб та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Таким чином, відповідач - суб'єкт владних повноважень при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень діяв не на підставі, не в спосіб, що передбачені законами України, та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Вищенаведене в сукупності є підставою для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 70-71, 86, 122,138, 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 16.10.2015 року № НОМЕР_1 в частині збільшення зобов'язання за платежем з податку на додану вартість в розмірі 313030,82 гривень основного платежу та 161515,41 гривень штрафних санкцій.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.ОСОБА_1