Справа № 823/4825/15
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2015-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/4825/15 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 грудня 2015 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про відкриття виконавчого провадження №31298784 від 20.02.2012 в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що перебуває в іпотеці товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 09.02.2007 №2301/0207/88-768. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції третя особа - ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2007 ОСОБА_3 уклав з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір №2301/0207/88-768.

За умовами договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Також, в забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладений іпотечний договір від 09.02.2007 №2301/0207/88-768-Z за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту №2301/0207/88-768 від 09.02.2007 наступне нерухоме майно: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

28.11.2012 року, ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору та іпотечному договору.

Позивачу, 19.08.2015 року, при зверненні до нотаріуса стало відомо, що постановою відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області від 20.02.2012 ВП №31298784 накладено арешт на майно ОСОБА_3, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 09.02.2007 №2301/0207/88-768, а саме: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV) передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. ч. 3 ст. 54 Закону №606-XIV для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Частиною 8 цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі - Закон №898-IV) передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

За змістом вимог частин 6, 7 ст. 3 Закону №898-IV вбачається, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Крім того, право заставодержателя на звернення стягнення саме на заставлене майно регулюється статтею 20 Закону України «Про заставу».

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що за наявності договорів іпотеки, укладених з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, іпотекодержатель, в даному випадку ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», має переважне право, у разі невиконання боржником своїх зобов'язань, звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області відкрито виконавче провадження №31298784 від 20.02.2012 за виконавчим листом Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.02.2012 про стягнення з ОСОБА_3 боргу в на загальну суму 388407 грн. 60 коп.

Вказаною постановою державними виконавцем накладено арешт на майно, до складу якого входить нерухоме майно (будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1), тобто після його передачі в іпотеку, що порушує право іпотекодержателя на звернення стягнення на передане в іпотеку майно.

Отже, позивач має переважне право на погашення боргу ОСОБА_3 за іпотечним договором від 09.02.2007 за рахунок заставленого майна, а саме: будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відтак, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач, як обтяжувач, у відповідності до положень Закону України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ВДВС Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області не мало правових підстав для накладення арешту на зазначене майно на користь інших кредиторів, що не є заставодержателями.

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №31298784 від 20.02.2012 в частині накладення арешту на нерухоме майно: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, є вірним.

В свою чергу, доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже, не підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 23.12.2015р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.